Aah, siinähän se on. Kotini.
Ja vanha kunnon Cleveland Street. Miten voisin unohtaa sen?
Ja siinä olen minä, tyhmä pyöreä naama ja -
tuo typerä tonttulakki.
Mutta ei sillä väliä. Joulu oli tulossa.
Ihana, ihmeellinen, upea joulu,
jonka ympärillä lasten koko vuosi pyöri.
Hohmanin keskusta oli valmistautunut vuotuiseen rauhan -
ja hyvän tahdon juhlaan.
Higbeesin kulmaikkuna oli perinteinen adventtiajan -
kohokohta.
Avajaisiltana ällisteltiin joukolla -
kullankiiltoisen, kilkuttelevan näyteikkunan -
mekaanisia elektroniikan iloja.
Vau, siinä se on.
Joululahjojen pyhä graali.
Red Ryderin 200-laukauksinen -
malli-ilmakivääri.
Ja siinä on mies itse.
Red Ryder.
Hänen kädessään oli niin viileän tappavannäköisen aseen -
visainen tukki, etten ollut ennen sellaista nähnyt.
Viikkokausia olin juoninut saadakseni käsiini -
sellaisen siniteräksisin komistuksen.
Kuumeiset aivoni pyrkivät keksimään -
hienovaraisia juonia, joilla voitiin istuttaa -
Red Ryderin malli- ilmakivääri pysyvästi -
vanhempieni alitajuntaan.
Ralphie!
Randy!
Alakertaan kahdessa minuutissa!
Ja tarkoitan kahta minuuttia!
Älä nyt Ralphie, minä ehdin tänne ensin!
Lopeta.
Kun äiti avaisi Look-kuvalehtensä -
hän huomaisikin lukevansa Red Ryderin mainosta.
He ovat vaihtaneet Bullfrogin. En jaksa uskoa sitä.
Mitä?
Herranen aika, Sox on vaihtanut Bullfrogin,
joka on ainoa kunnon pelaaja, Shottenhofferiin.
Rillipää-Shottenhoffer on pesävahti.
Koko hiton joukkue koostuu pesävahdeista.
Sehän kiva.
Ralphie, vauhtia!
Oletko kuullut kaverista, joka nielaisi jojon?
- Nielaisi jojon? - Vedonlyönnissä.
Joku juntti Griffithistä, Indianasta.
Sanomalehdissä kirjoitellaan kovin hupsuja juttuja.
Miten niin hupsuja? Sehän on oikea uutinen.
Eikä mitään poliitikkojen lässytystä.
Mikä on Lone Rangerin veljenpojan hevosen nimi?
Victor. Sen nimi on Victor.
- Miten sinä sen tiedät? - Kaikki tietävät sen.
Teetkö taas jotain hupsua pähkinää?
Teen taas jotain hupsua pähkinää meitä varten.
Siitä voi voittaa $50 000.
Mikä se on tällä kertaa?
Amerikkalaisen kirjallisuuden kuuluisia hahmoja.
Victor? Lone Rangerin veljenpojan hevonen?
Sillä välin yritin keksiä täsmälleen oikean ilmakiväärivihjeen.
Sen piti olla selvä mutta hienovarainen.
Flick sanoi nähneensä harmaakarhuja Pulaskin karkkikaupan lähellä.
He katsoivat minua, ikään kuin korvistani olisi ryöminyt hummereita.
Tajusin olevani välittömässä paljastumisvaarassa.
Vaihdoin ohimennen taktiikkaa.
Hei, isä!
Et takuulla arvaa, mitä olen ostanut sinulle jouluksi.
Uuden lämmityskattilan.
Hyvä arvaus, isä.
Isä oli Pohjois-Indianan pelätyimpiä -
lämmityskattilataistelijoita.
Kiirehtikää tai myöhästytte koulusta.
Joo. Olen myöhässä jo nyt.
Eka erä oli ohi.
Vanhemmat yksi.
Lapset nolla.
Tunsin joulun hirttosilmukan alkavan kiristyä.
Ehkä seuraavat tapahtumat olivat väistämättömiä.
Ralphie, mitä haluaisit jouluksi?
Kuulin kauhuissani, kun möläytin sen.
Virallisen Red Ryderin karbiinitoimisen, 200-laukauksisen malli-ilmakiväärin.
Ei. Ampuisit itseäsi silmään.
Voi ei! Klassinen äidin ilmakiväärikielto.
"Ammut itseäsi silmään."
Tuota kuolettavaa, satojen äitien monesti lausumaa virkettä -
vastaan ei lapsilla ollut -
mitään väitettävää.
Mutta hullutukseni, Red Ryder -karbiinin himoni oli niin kova,
että aloin välittömästi vastatoimiin.
Pilailin vain. Vaikka Flick saakin sellaisen.
Olisi kiva saada Tinker-leluja.
En voinut uskoa korviani. Tinker-leluja?
Äiti ei ikinä uskoisi.
Ilma-aseet ovat vaarallisia.
En halua kenenkään ampuvan itseään silmään.
Randy, söisitkö jo! Kiinassa ihmisiä kuolee nälkään.
Äidit eivät tiedä mitään hiiviskelevistä rosvoista -
jotka kahlaavat hangen poikki keittiötä kohti -
missä joutuu seisomaan yksinään pienen -
perheryhmänsä ja tunnottoman pahuuden välissä.
Pelasta meidät, Ralphie! Tiesin että nuo pahikset -
kävisivät lopulta kimppuumme!
Älä huoli, isä. Kunhan minulla on Vanha sininen...
Mikäs täällä on hätänä?
Me epäillään Black Bartia, Ralph.
No, vain minä ja vanha kunnon -
Red Ryderin karbiinitoiminen 200-laukauksinen malli-ilmakivääri.
Onneksi tukissa on kompassi.
Taitaa olla parasta vilkaista tästä.
Voi ei!
Se on Vanha sininen!
Voi ei!
Ottakaa hänet kiinni!
Taas yksi kaatui! Hänpä on tarkka.
Hyvä on, Ralphie!
Voitat tällä kertaa, mutta me palataan!
Adios, Bart.
Mutta jos palaat, joudut nurmikon lannoitteeksi!
Äläkä unohda sitä!
Poika, sinähän pelastit meidät!
Olisimme muuten menehtyneet! Sinä pelastit meidät!
Oldsmobile!
Mikä romu!
Se hiton Olds on jäätynyt taas!
Toiset ovat baptisteja, toiset katolilaisia. Isäni oli oldsmobilelainen.
Se rämä jäätyisi päiväntasaajalla keskellä kesää!
- Pienet kannut... - Odota!
Nokea!
Senkin tyhmä lämmityskattila.
Pirskatti!
Jumalauta, avaa jo pelti!
Kuka helvetti käänsi sen taas kokonaan alas?
Hemmetti!
Taistelun tuoksinassa isäni kutoi kirousten ryijyn -
joka tietääksemme riippuu edelleenkin avaruudessa Michigan-järven yläpuolella.
Kouluun lähtö oli kuin pitkään -
syvämerisukellukseen valmistautumista.
- Tule, äiti, me myöhästytään! - Odotahan, Ralph!
Pikkuveljeni näytti punkilta, joka oli halkeamaisillaan.
Mitä?
Mitä nyt?
- Mitä?! - En saa käsiäni alas!
No laita ne alas, kun pääset kouluun.
Hei, Flick! Odota.
Odota!
Mitä sinä touhuat?
Miltä näyttää? Etsin hönttejä?
Hei, kuule, senkin välkky. Kysyin isältä siitä, miten käy -
jos tökkää kielensä metallipylvääseen talvella, ja hän sanoi -
että se jäätyy pylvääseen kiinni, kuten sanoin.
Pötyä.
Mitä isäsi tietää mistään?
Hän tietää, koska hän näki kerran, kun joku tökkäsi kielensä -
rautatiekiskoon vedonlyönnissä, ja sitten palokunnan piti tulla -
irrottamaan hänen kielensä kiskosta, koska hän ei saanut sitä irti.
Odottakaa!
Tulkaa!
Odottakaa!
En pääse ylös!
Apua!
Hei!
En pääse pois! Auttakaa!
Flick, odota minua.
En pääse ylös!
No niin.
Nouse istumaan. No niin.
Olet kunnossa. Lähdetään.
Tule jo, olet kunnossa!
Neiti Shields!
No niin -
istuutukaa.
Hyvää huomenta, luokka.
Hyvää huomenta, neiti Shields.
Avatkaa kirjanne sivulta 32.
Ja kuten muistatte, Silas Marner...
Olet valepukki ja niin on isäsikin.
- Kuka niin väittää? - Minä.
Minäpä kaksoishaastan sinut.
Tässä rituaalissa esiintyvä virkkeiden -
täsmällinen vuorottelu on hyvin tärkeää.
Pilailetko? Tökkäisinkö kieleni muka tuohon pylvääseen?
Sehän on tyhmää.
Koska tiedät, että se jäisi kiinni!
Olet valehtelija.
No minäpä hitto kaksoishaastan sinut.
Nyt se oli vakavaa. Hiton kaksoishaaste.
Mitä muuta oli jäljellä kuin kolmoishaaste?
Lopulta tuli kaikkien haasteiden armonisku -
pahanenteinen hiton kolmoishaaste!
Hitto kolmoishaastan sinut!
Schwartz loukkasi etikettiä hieman -
jättämällä kolmoishaasteen välistä ja iskemällä suoraan kurkkuun.
Hyvä on, hyvä on.
- Siitä vain, välkky, tee niin! - Teenhän minä!
Flickin selkä jäykistyi ja hänen huulensa vääntyivät uhmaavaan virneeseen.
Enää ei voinut perääntyä.
Tämä ei ole mitään.
Kiinni? Kiinni!
Kiinni! Kiinni!
Jessus!
Se tosiaan toimii!
Katsokaa häntä!
Ralphie, tule takaisin!
- Tule takaisin! Älä jätä minua! Takaisin! - Mutta kello on soinut!
- Mitä me tehdään?! - En tiedä! Kello on soinut!
Missä Flick on?
Onko kukaan nähnyt Flickiä?
Flickiä? Kuka hän on?
Hänhän oli välitunnilla?
Ralphie, tiedätkö missä Flick on?
Kysyin onko kukaan nähnyt Flickiä?
Niin, Esther Jane?
Voi hyvä luoja!
Hemmetti, palokunta on tullut!
Vau, kytät on tulleet!
No niin, tiedän, että jotkut yllyttivät Flickiä tekemään niin.
Mutta hän on kieltäytynyt sanomasta ketkä.
Yllyttäjät tietävät syyllisyytensä.
Ja olen varma, että syyllisyydentunto -
on paljon pahempi kuin mikään rangaistus, jonka saattaisitte saada.
Eikö nyt tunnu pahalta?
Ettekö kadu tekosianne?
En aio sanoa Flick-parasta enää muuta.
Aikuisilla on tapana puhua sellaisia. Mutta lapset tietävät.
Tiesimme varsin hyvin, ettei kannattanut jäädä kiinni.
Nyt annan teille tehtävän.
Haluan, että kirjoitatte -
aineen.
"Mitä haluan jouluksi."
Pilvet hälvenivät.
Haluan ne takaisin huomisaamuna...
Näin himmeän valon kajastuksen synkkyyden luolan -
toisesta päästä.
Tiesin, että luettuaan loistavan, kaunokielisen aineeni -
neiti Shields ymmärtäisi pulmani -
ja jotenkin kaikki järjestyisi.
Juku, näitkö miten se juuttui?
- Sattuiko se, Flick? - Ei. En tuntenut mitään.
En vain ollut varautunut siihen.
- Märisit kyllä kunnolla. - Enhän märissyt!
Pötyä.
Scut Farkus!
Scut Farkus! Miten mälsä nimi. Olimme loukussa.
Hän seisoi meidän ja kujan välissä.
Scut Farkus tuijotti meitä keltaisilla silmillään.
Hänellä oli keltaiset silmät! Keltaiset jumalauta.
Grover Dill oli Farkusin rupinen kätyri.
Ilkeä. Mälsä.
Hänen huulensa paljastivat vihreät hampaat.
Randy makasi maassa.
Se oli hänen ainoa puolustuskeinonsa.
- Sano "eno". - Eno!
Kovempaa!
Lasten maailmassa voi olla vain kiusaaja, käytyri -
tai yksi nimettömistä uhreista.
Hyvä on.
Kuka seuraavaksi?
Lasten viidakossa ajatus vaihtaa rataa nopeasti.
Monta viikkoa aiemmin olin tilannut Little Orphan Annien -
salaseuran koodinpurkukynän.
Äh, taas pettymys.
Ei haittaa. Tänään on vakavaa tekemistä.
"Mitä haluan jouluksi."
"Haluan Red Ryder -ilmakiväärin, jonka tukissa on kompassi -
ja ajan näyttävä vekotin."
Vau, tämä on hienoa.
"Minusta kaikkien pitäisi saada Red Ryder -ilmakivääri.
"Ne ovat hyviä jouluksi.
"Minusta jalkapallo ei ole kovin hyvä joululahja."
Sanat olivat harvoin pursuneet lyijykynästäni -
niin kuumeisen sujuvasti.
Olen voittanut! Olen voittanut!
Bumpusin hurtat.
Bumpusit olivat naapuriperhe, jolla oli ainakin -
785 -
haisevaa hurttaa.
Ne jättivät kaikki muut ihmiset paitsi isäni rauhaan.
Olen voittanut!
- Mitä? - Pääpalkinnon!
Olen voittanut!
Hei, katsopa. Katso tätä. Sähke Western Unionilta.
"Tänä iltana se tapahtuu. Tänä iltana. Himskatti, tänä iltana!"
Mitä tämä merkitsee?
Että se tulee tänä iltana!
Soitin rahtivarikolle Ernie McCloskylle.
Hän sanoi, että sähke on myöhässä ja palkinto on jo siellä -
ja hän lähettää sen eteenpäin tänä iltana.
Siitä vain. Mutustelkaa minua. Minä tarjoan.
Ehkä se on niitä espanjalaistyylisiä taloja, joita on Coralissa...
Siitäs saatte, senkin haisuvillet.
Tai se voisi olla keilarata.
Yksi kaveri Terre Hautesta voitti keilaradan.
Miten tänne toimitetaan tänä iltana keilarata?
He lähettäisivät sen omistuskirjan, hiisi vieköön. En kai -
odottaisi, että he lähettävät koko hiton keilaradan.
Joo, no. Mitä jos syötäisiin? Kuolen kohta nälkään.
Rikastuminen on kovaa työtä, poika. Tulehan.
Joka perheessä on lapsi, joka ei suostu syömään.
Pikkuveljeni ei ole syönyt vapaaehtoisesti yli kolmeen vuoteen.
Voi Randy, älä leiki ruoalla vaan syö se!
Nälkää näkevät söisivät tuon mielellään.
Saanko lisää punakaalia?
Lakkaa leikkimästä ruoalla tai saat kohta itkun aihetta.
Parasta lopettaa pelleily ja syödä. Muuten saat katua.
Saanko lisää?
Äiti ei ollut itse syönyt lämmintä ruokaa 15 vuoteen.
Lihamureketta, tuplasureketta.
Lihamureke on inhottavaa.
No niin. Saan tuon pennun syömään.
Missä meisseli ja viemärinavaaja ovat?
Väännän suun auki ja lusikoin ruoan sisään.
Mutta äiti oli hienovaraisempi.
Miten possu sanoo?
Aivan niin. Röh, röh.
Näytäpä nyt miten possu syö. Tämä on kaukalo.
Näytä miten possu syö.
Ole kiltti poika. Näytä äidille, miten possu syö.
Voi että.
Äidin pikku possu.
Se on tullut.
Oletko Parker?
- Allekirjoitus tähän. - Mikä se on?
En tiedä.
Mitä sen sisällä on?
Tänne. Tuokaa se sisään.
No niin. Kiskokaa se tänne. Vipinää kinttuihin.
Tuokaa se suoraan sisään. Tänne. Suoraan vain.
Juuri noin.
Noin.
Tuokaa se suoraan sisään. Noin. Noin sitä pitää.
Vielä vähän. Vielä.
Siinä se.
Varokaa rouvaa.
Kiitos paljon.
Hyvää joulua.
Hae sorkkarauta ja vasara, Ralphie. Vauhtia.
Fragile.
- Se on varmaan italiaa. - Siinä lukee "särkyvää".
Ai niin.
Nyt alkaa.
Tämä on laitettu kunnolla kiinni.
Äh, Ralph, pitele tätä.
No niin, nyt alkaa. Täällä voi olla mitä vain.
Jeesus!
Ehkä se unohtui matkasta.
Ei, se on täällä. Sen on oltava.
- Katsokaapa tätä! - Mitä?
Katsokaapa tätä!
Mikä se on?
Se on jalka!
Niin, mutta mitä varten?
No, se on jalka.
Kuten patsas.
- Patsas? - Niin, patsas!
Joo, patsas!
Ralphie!
Äiti yritti tunkeutua meidän ja "patsaan" väliin.
Hemmetti, voitteko...?
Tiedättekö mikä tämä on?
Tämä on jalkalamppu.
Se olikin jalkalamppu.
Eikö ole hieno? Onpa hieno jalkalamppu!
Enpä tiedä.
Tässä, pitelepä sitä. Siitä vain.
Isän silmät pullistuivat -
taiteen liikuttamina.
Tiedän, minne se sopii täydellisesti.
Keskelle olohuoneen ikkunaa!
Voi luoja.
- Kulta? - Ei hätää. Kaikki hyvin.
Katsotaanpa...
Tämä on radion johto ja -
tämä menee...
Tässä on liikaa pistokkeita.
Katsotaanpa.
Muutaman kipinän ja otsonin lehahduksen jälkeen -
jalkalamppu paloi verrattomassa loistossa.
Katsokaapa! Katsokaa nyt!
Eikö ole komea?
Se on ihmeellisen kaunis. Muistuttaa itsenäisyyspäivästä!
Sammuttakaa valot.
Haluan nähdä sen kadulta.
- Menen ruokailuhuoneeseen. - Eikö tästä voisi keskustella?
Siirtäkää sitä vähän oikealle. Vähän tuohon suuntaan.
Vähän vielä oikealle.
Joo. Lisää. Siinä se on. Pysähtykää!
Juuri siihen. Upea.
Puck, mikä se on?
Älä vaivaa nyt, Sweed. Etkö näe, että on kiire?
- Joo, mutta mikä tuo on? - Suurpalkinto.
Suurpalkintoko?
Juku, en olisi arvannut. Se näyttää jalkalampulta.
Se onkin jalkalamppu, senkin ääliö. Mutta myös suurpalkinto.
Minä voitin sen.
- Hemmetti, sinäkö voitit sen? - Joo.
Ajatuksen voimaa, Sweed, ajatuksen voimaa.
Koko naapurusto oli innoissaan.
Näkisitpä miltä se näyttää täältä!
Se näkyi koko kadulle.
Isän voiton symboli.
Joo, hän voitti sen. Se on suurpalkinto.
Eikö jonkun ole nyt aika kuunnella suosikkiradio-ohjelmaansa?
Himputti, kello oli 6.45.
Vain yksi asia koko maailmassa voi kiskoa minut -
ikkunassa hehkuvan sähköisen seksin luota.
Lapset, nyt alkaa Little Orphan Annie.
Sen tukijana on täyteläinen, suklainen Ovaltine.
Voin maistaa sen vieläkin.
Hei, sammutit jalkalampun!
Tiesin, että neiti Shieldsille luovuttamani aine oli mestariteos.
Ehkä neiti Shields vapauttaisi hurmiossaan minut ainekirjoituksesta -
loppuelämäkseni.
Onko tämä muka kappale?
Marginaalit!
Hylätty!
Elämäntyöni on mennyt hukkaan.
Puolipiste, senkin tollo.
Piste.
Hylätty!
Itken kohta, jos hylättäviä pitää vielä lukea!
Ralphie Parker.
Aine, jota olen odottanut koko elämäni.
Kuunnelkaa tätä lausetta.
"Red Ryder -ilmakivääri, jonka tukissa on kompassi -
ja ajan näyttävä vekotin."
Runoutta.
Silkkaa runoutta.
Ralph saa kympin.
Oma Ralphini!
Voi Ralphie, olet saanut minut hyvälle tuulelle.
Kymppi!
Haluatko jotain, Ralph?
Palautan vain ainettani.
No, voit istuutua nyt.
Istuudu.
Tulkaahan.
Autoon.
Jos ei pidetä kiirettä, kaikki hyvät kuuset ovat menneet!
Äiti oli taas tekemäisillään loistavan siirron -
tarumaisessa jalkalampusta käytävässä taistelussa.
Sitä seurannut eeppinen kamppailu elää yhä Cleveland Streetin -
kansanperinteessä.
En halua tuhlata sähköä.
Tule Ralphie. Hyppää autoon.
Etsittekö joulukuusta? Meillä on 300 kuusta.
Tämä on koko Keskilännen suurin joulukuusikauppa.
Tätä parempaa kuusta ei löydykään.
Tämä kuusi on tehty kestämään.
Tästä kuusesta ei putoile neulasia.
Hyvä on. Tässä on kuusi.
Tämä on kuusi.
- Se olisi vähän pieni eteen. - Pankaa se nurkkaan.
- Eikö teillä ole isoa kuusta? - Hitto, eihän tämä ole mikään kuusi.
Tässä on kuusi. Tämä on kunnon kuusi.
- Enkö minä valinnut tuon? - Eikö se ole sinusta vähän iso?
Kuule, joulu on vain kerran vuodessa. Miksei tuota?
- Mitä se maksaa? - Saat kaksi taalaa alennusta,
koska olet ilmeisesti mies, joka tuntee kuuset.
Eihän tämä ole sellainen puu, josta neulaset tippuvat?
Ei, palsamipihdat ovat sellaisia.
Isä tykkäsi tinkiä yhtä paljon kuin arabialaiskauppias -
ja oli vielä kaksinverroin ovelampi.
Tiedätkö, Dew Lock on juuri ostanut sellaisen -
uudenlaisen muovikuusen.
Se näyttää siltä, kuin se olisi tehty -
vihreistä piippurasseista.
Tämä on oikein sievä puu.
Sidon sen vielä köydellä auton katolle.
Sovitaan kaupat.
Sovittu.
Voi hemmetti. Rengas puhkesi!
Ei kai taas.
Neljä minuuttia!
Ota aika.
Isä oikeastaan piti siitä.
Hän kuvitteli aina olevansa Indianapolis Speedwayn varikolla -
500-kisoissa.
Isän vararenkaat olivat oikeastaan renkaita -
vain akateemisessa mielessä.
Ne olivat ympyränmuotoisia ja ne oli kerran tehty kumista.
Ralphie, menisitkö auttamaan isääsi?
- Saanko tosiaan? - Saat.
Varo liikennettä.
Selvä.
Se oli ensikerta, kun oli ehdotettu,
että auttaisin isää jossain.
- Mitä sinä täällä teet? - Äiti käski auttamaan.
Hyvä on. Istuudu tähän. Kyykisty.
Joo, juuri noin.
Tässä. Pitele tätä.
Älä noin. Pitele sitä näin.
- Miten? - Näin.
Haluan laittaa mutterit siihen. Kas noin.
NIitä on neljä. Noin se sujuu.
Siinä ne.
Voi tuota. Saan kyllä sen...
Hetkeksi näin pulttien ääriviivat -
autojen ajovaloissa. Sitten pultit olivat hävinneet.
Voi vitsi!
Paitsi en sanonut "vitsi".
Sanoin sen sanan.
Pahan sanan. Kirosanojen kuningattaren.
V----- sanan.
Mitä sinä sanoit?
Niin luulinkin sinun sanoneen.
Autoon siitä.
Mene.
Se oli ohi. Olin kuollut.
Mikä olisi rangaistuksena? Giljotiini? Hirtto?
Sähkötuoli? Piinapenkki? Kiinalainen vesikidutus?
Pelkkää lapsenleikkiä verrattuna siihen, mikä minua odotti.
Sujuiko kaikki hyvin?
Kahdeksan minuuttia.
- Tiedätkö mitä poikasi äsken sanoi? - En. Mitä?
Minäpä kerron, mitä hän sanoi. Randy!
Ralphie!
Vuosien mittaan minusta on tullut saippuoiden tuntija.
Lux on henkilökohtainen suosikkini, mutta Palmolivessakin on kivan -
pikantti jälkiruokamainen maku.
Huikea, mutta siinä on silaus sulavaa pehmeyttäkin.
Toisaalta Lifebuoy...
Oletko valmis kertomaan minulle?
Hyvä on. Mistä kuulit sen sanan?
Olin kuullut sen sanan ainakin kymmenen kertaa isältäni.
Isä kiroili samalla tavalla -
kuin taiteilija käsittelee öljyväriä tai muovailusavea.
Hän oli välineen mestari.
Mutta minä jänistin. Ja möläytin -
ensimmäisen nimen, joka tuli mieleen.
Schwartz!
Vai niin.
Haloo, rouva Schwartz? Kyllä, voin oikein hyvin.
Tiedättekö, mitä Ralph äsken sanoi?
Ei.
Hän sanoi...
Eihän!
Kyllä vain.
- Tiedättekö mistä hän kuuli sen? - Todennäköisesti isältään.
Ei! Hän kuuli sen pojaltanne!
Mitä?!
Mitä olen tehnyt, äiti?!
Miksi? En ole tehnyt mitään!
Salaperäinen, väistämätön, virallinen oikeus on taas iskenyt.
Huuhtele suusi ja mene nukkumaan. Onneksi kotitehtäväsi on tehty!
Haluan, että menet nukkumaan, enkä halua nähdä valoja.
Sinua rangaistaan, joten ei sarjakuvia!
Tulen käymään huoneessa, ja jos siellä on valoja...
Älä katso minuun noin! Saat selkääsi!
Kolmen korttelin päässä Schwartzille kävi niin.
Jokainen lapsi on joskus uskonut -
hämärästi mutta peräänantamattomasti, että hän sokeutuisi -
ennen 21. syntymäpäiviään. Ja sitten vanhempia kaduttaisi.
Sehän on Ralph!
Tule sisään. Missä olet ollut?
Hänellähän on kävelykeppi!
- Mikä hätänä, Ralph? - Mitä on tapahtunut?
Hänhän on sokea!
Sokea? Voi hyvä luoja!
Ralph, onko se meidän syytämme?
Miten olet joutunut näin yksinäiseen tilaan?
Kerro meille, vaikka se loukkaisi. Mitä olemme tehneet?
Kuulkaa, en voi.
Minun täytyy tietää, mitä olemme tehneet.
Miten olet joutunut tällaiseen kuntoon?
Saippuamyrkytyksen vuoksi.
Miten saatoimme tehdä niin?
Selviydyn jotenkuten.
- En anna ikinä itselleni anteeksi. - Kiitos, äiti.
Minähän käskin olla käyttämättä Lifebuoyta.
Nyt on kamala olo!
Kiitos, Heather.
- Hyvää joulua. - Hyvää joulua.
Kiitos, Flick.
Hyvää joulua, neiti Shields.
Minusta tuntui, että teitä ehkä kyllästyttäisi sama vanha kama.
Niin, pieni lahjus ei tosiaankaan haittaa.
Tuota, kiitos paljon, Ralph.
Hyvää joulua.
Onnellista uutta vuotta.
Voit istuutua, Ralph.
Juotuani viikkokaupalla litroittain Ovaltinea, jotta saisin -
Ovaltine-sinetin, jonka voin lähettää Little Orphan Annien -
salakoodien purkukynän saamiseksi, oli tuottamaisillaan tulosta.
Se on saapunut. "Master Ralph Parker".
Koodinpurkukynä!
No niin!
"Olkoon kaikille tiedoksi, että täten Ralph Parker on nimitetty -
"Little Orphan Annien salapiirin jäseneksi ja -
"hänellä on oikeus kaikkiin sen tuomiin arvonimiin ja etuisuuksiin."
Allekirjoittanut Little Orphan Annie.
Vahvistukseksi Pierre Andre!
Musteella!
Arvonimiä ja etuisuuksia. Jo yhdeksänvuotiaana.
No niin, töpinäksi nyt.
Ei tarvitse lässyttää salakuljettajista ja merirosvoista.
Kuunnelkaa huomisiltana Mustan merirosvolaivan -
päättävä seikkailu. Nyt on aika -
kuulla Annien salapiirin jäsenille annettava salaviesti.
Muistakaa, vain Annien salapiirin jäsenet -
voivat purkaa Annien salaviestin.
Muistakaa, että Annie luottaa teihin.
Asettakaa nastat asentoon B-2.
Viesti kuuluu näin.
Kaksitoista. Yksitoista. Kaksi.
Olen ensimmäisessä salakokouksessani.
25. 14. 11. 18.
16. 23.
Pierren ääni oli tänä iltana hieno.
Oli selvää, että tämän illan viesti on tosi tärkeä.
Kolme. Kaksikymmentäviisi.
Tämä viesti on Annielta itseltään. Muistakaa, ettette kerro kellekään.
Hetken kuluttua olen ainoassa talon huoneessa,
jossa yhdeksänvuotias poika voi rauhassa purkaa koodia.
Ahaa: B. Siirryin seuraavaan.
E. Ensimmäinen sana on "Be"!
S. Tämä alkoi nyt sujua. U.
Tule, Ralphie! Minulla on hätä.
Tulen aivan heti, äiti.
Jukra.
"T... O"
"Be sure to". Varmista, että mitä?
Mitä Little Orphan Annie yritti sanoa? Varmista, että mitä?
Ralphie! Randyllä on hätä! Tulisitko jo ulos sieltä?
Hyvä on, äiti! Tulen ihan heti!
Aloin lähestyä vastausta.
Jännitys oli kauhea. Mikä viesti oli?
Planeetan kohtalo saattoi riippua siitä.
Ralphie! Randyllä on hätä!
Tulen ulos ihan kohta, hiisi vieköön!
Juhuu. Melkein valmista! Sormeni viilettivät.
Ajatteluni oli selkeää.
Joka huokonen värähteli.
Se oli lähes selvä.
Kyllä vain!
"Varmista, että juot Ovaltinea."
Ovaltinea?
Mitätön mainos?
Hemmetti!
Menin kohtaamaan taas maailman.
Viisaampana.
Punakaaliako?
Hei, se on huomisillaksi. Sinähän pidät punakaalista.
Senkin surkea systeemi!
Vihaan sitä!
Senkin mulkku! Haiseva nuhapumppu!
Seuraavista tapahtumista kiisteltiin vuosikaupalla.
Mikä se kolahdus oli?
Mitä on tapahtunut?
Mikä on särkynyt?
En tiedä, mitä tapahtui.
Kastelin kukkaa ja -
jalkalamppu särkyi.
Älä koske siihen!
Olet aina ollut kateellinen tälle lampulle.
Kateellinen muovijalalleko?
Kateellinen!
Kateellinen, koska voitin.
Naurettavaa! Kateellinenko?
Mistä muka?
Tuo on -
rumin lamppu, jonka olen eläessäni nähnyt!
Nyt se oli sanottu ääneen.
Hae liimaa.
Liima on loppunut.
Olet tahallasi käyttänyt liiman loppuun!
Isä seisoi raivosta vavisten -
ja änkytti yrittäessään keksiä kunnon loukkausta.
Hän keksi vain:
Ei sormeakaan!
Vaivoin keräämällään arvokkuudella -
isä kokosi suurpalkintonsa -
säälittävät jäänteet.
Myöhemmin illalla hän hautasi ne -
takapihalle autotallin viereen.
En ole varma,
mutta luulin kuulleeni hiljaista -
hautajaismusiikkia.
Tiedättekö, mitä ostan isälle jouluksi?
- Mitä? - Ruiskauttavan ruusun.
Kun sitä kumartuu haistamaan, se ruiskauttaa vettä.
- Isä saa hyönteismyrkkyruiskun. - Hyönteismyrkkyruiskunko?
Pysähtykää!
Yleensä jos Dill edes tervehti, niin se tuntui -
mukavan lämpimältä. Mutta useimmiten häneltä sai turpaan.
En voi nyt, Grover. Minun on tavattava neiti Shields.
Hei, tulkaa! Tulkaa tänne!
Tule, hei! Tule tänne!
Tule tänne!
Minäkö?
- Ei vaan tätisi. - Sinä juuri. Tule tänne!
Jätin Flickin varmaan tuhoon.
Mutta ilmakiväärikuume ei välitä lojaalisuudesta.
Eno...eno...
No niin, luokka.
Olen korjannut jouluaineenne.
Olen mielissäni.
Olette kaiken kaikkiaan suoriutuneet hyvin.
Marginaalit tuottivat kuitenkin pettymyksen.
Tässä se on.
Seitsemän? Ei voi olla.
Seitsemän?
Seitsemän!
Voi ei!
"Ammut itseäsi silmään"?!
Äiti oli varmaan tavoittanut neiti Shieldsin.
Muuta selitystä ei ollut.
Ammut itseäsi silmään. Ammut itseäsi silmään.
Mihin oikein päättyisi tämä epärationaalinen ennakkoluulo -
joka syrji Red Ryderia ja hänen asettaan?
Nämä kertolaskentakysymykset ovat osoittautuneet vaikeimmiksi.
Vastaisitteko yhteen ääneen?
Minua ympäröi onnellisempia lapsia, jotka kaikki saisivat -
haluamansa joululahjat.
56.
Hei, rillipää!
Haluaisitko lumipalloleivän?
Ehkä haluaisit toisenkin!
Kuule, nilkki.
Kun minä käsken tulemaan, on parasta tulla!
Mitä? Aiotko nyt itkeä?
No niin, itkupilli, itkehän. Antaa tulla.
Itke!
Aivojeni syvänteissä -
alkoi kasvaa pikkuinen kuuma liekki.
Jotain oli tapahtunut.
Minulta paloi sulake ja jouduin suunniltani.
Minä kerron isälle!
Hei, Ralphie!
Hakkaa se! Hakkaa se!
Kuulitko mitä hän sanoi?
Olen sittemmin kuullut äärimmäisissä -
pakkotilanteissa olevien ihmisten puhuvan kielillä.
Tulin tietoiseksi siitä, että huutaessani minusta kumpusi -
kaikenlaisten julkeuksien ja kirousten tasainen virta.
Ralphie!
Nyt mennään kotiin. Tule.
Rauhoitu. Tule tänne, Ralph.
Kumarru altaan päälle.
Kumarru nyt.
Asetuhan.
Haluan, että menet huoneeseesi ja panet hetkeksi makuulle.
Ralphie, asetuhan.
Kuivataanpa.
No niin, rauhoitu.
Hyvä on. Nyt makuulle.
Ulkona alkoi hiipiä punertava hämärä.
Isän oli kohta aika palata töistä.
Mikä hätänä? Miksi itket?
Isä tappaa Ralphien.
Eikä tapa.
Kyllähän tappaa.
Eikä tapa.
Lupaan sinulle, ettei isä tapa Ralphieta.
Tulisitko sieltä esiin?
Haluaisitko maitoa?
Haluaisitko?
Ole hyvä.
Onko kaikki hyvin?
Nähdäänkö myöhemmin? Selvä. Moi.
Kuulin auton jyrisevän pihalle, ja kauhu hyökyi päälleni.
Hän tietäisi, mitä olin sanonut, kaikki sanomani kauheudet.
Häipykää täältä!
Menkää kotiin, senkin kapiset rakit. Häipykää täältä, senkin saastaiset...
Hei, Bumpus!
Tule hakemaan haisevat hurttasi!
Hei, mitä on ruoaksi? Kuolen kohta nälkään.
Mitä tänään on tapahtunut?
Missä lasisi ovat?
Oletko taas hukannut lasisi?
Ralphie.
Muistatko, että jätit nämä taas radion päälle.
Yritä olla tekemättä niin.
Mitä muuta tänään on tapahtunut?
Ei paljon mitään.
Ralphie joutui tappeluun.
Tappeluun?
Millaiseen tappeluun?
Tiedäthän millaisia pojat ovat.
Pidin hänelle puhuttelun.
Näyttää, että Bears pelaa sunnuntaina Green Baytä vastaan.
Joo.
Zudockilla on liput. Olisipa minullakin.
No, hän saa palella siellä.
Aloin pikkuhiljaa tajuta, ettei minua lopetettaisi.
Chicagon karhut.
Vastustajien kauhu.
Siitä eteenpäin minun ja äidin välit olivat erilaiset.
Ehkä paremminkin Chicagon maaoravat.
Muttei kyllä karhut.
Outoa.
Niinkin merkittävä tapaus kuin "Scut Farkusin juttu" -
kuten sitä alettiin kutsua -
väistyi mielestä, kun yritin selvittää -
tiheää ilmakivääriverkkoa,
johon äiti oli minut sotkenut.
Joulupukki!
Joo, pyydän joulupukilta.
Tietysti! Joulupukki.
Huippujätkä. Pomomies.
Yhteyshenkilö.
Äiti oli tällä kertaa tehnyt virheen.
Mickey!
Äiti, kauppa suljetaan kohta ja joulupukki menee kotiin.
Joulupukki ei mene minnekään. Ole vain liikkumatta!
Tämä on sama tyhmä paraati kuin viime vuonna.
- Rauhoitupa nyt. - Äiti...
Suu kiinni, Ralphie!
Tuolla hän on!
Joulupukki!
Oletko ollut kiltti poika? Oletko?
- Voidaanko mennä jo? Voidaanko? - Voidaan.
Tulehan, Ralphie.
Hyvää joulua!
Tule, Randy, vauhtia.
Ralphie, katso tuonne.
Näetkö, jono ei ole kovin pitkä. Menkää jonottamaan.
Pitele Randyä kädestä ja me nähdään teidät myöhemmin, joohan?
Pysytelkää yhdessä, kuuletko? Älkääkä eksykö.
Tule.
Lähdetään.
Nuori mies.
Hei, kersa.
- Minne luulet meneväsi? - Tapaamaan joulupukin.
Jono alkaa tästä. Sen pää on tuolla.
Hyvää joulua, hoh hoh hoh!
Tulkaahan, pojat ja tytöt. Kiirehtikää.
Tulkaa.
Joulupukin luo vievä jono ulottui Terre Hauteen asti!
Ja olin sen hännillä.
Minä tykkään joulupukista.
Ollaan rehellisiä. Useimmat meistä olivat halveksijoita.
Mutta juuri ennen nollahetkeä ei kannattanut arvailla.
Suklaalumiukko syö pikkupoikia.
Onpa sievä...
Herkullinen pikkupoika.
Älä vaivaa minua. Minä ajattelen.
Minä tykkään Ozin velhosta.
Minä tykkään Peltimiehestä.
Highbeen ei kannata kuvitella, että teen minuutinkaan ylitöitä.
Tulehan pukin syliin.
Tämäpä on märkä. Ja mikä sinun nimesi on?
Billy.
Tule, Randy.
Entä mitä haluat jouluksi, Billy? Leikkikuormurin?
Ota hänet sylistäni.
Anna äkkiä pyyhe.
Inhoan maniokkitärkkelyksen hajua.
Huomio! Kello on nyt yhdeksän, ja myymälämme suljetaan.
Kello on yhdeksän! Hyvänen aika! Myymälä sulkeutuu!
Joulupukki ei voi odottaa koko yötä.
Tulehan joulupukin syliin.
Vauhtia, kersa.
Älä laahaa kinttujasi.
Vie hänet pois.
Tulehan, kersa.
Mikä sinun nimesi on?
Hei kersa, vauhtia, kauppa suljetaan!
Kuule, täällä on iso jono, joten pistä vipinäksi!
Mitä haluat jouluksi, pikkupoika?
Mieleni oli tyhjä.
Yritin kuumeisesti muistaa, mitä halusin.
Tämä oli menossa pilalle.
Entä kiva... jalkapallo?
Jalkapallo. Mikä on jalkapallo?
Tahattomasti ääneni kiekaisi:
Jalkapallo.
Hyvä on, vie hänet pois täältä.
Jalkapallo! Voi ei. Mitä oikein touhusin?
Herätys, typerys, herätys!
Haluan virallisen Red Ryderin karbiinitoimisen 200-laukauksisen -
malli-ilmakiväärin.
Ammut itseäsi silmään.
Hyvää joulua.
Nähdään Ozissa.
No, tapasitko joulupukin?
Kerroitko hänelle, mitä haluat jouluksi?
Kysyikö hän, oletko ollut koko vuoden kiltti poika?
Ei.
Älä huoli, hän tietää.
Hän tietää aina.
Hyvää joulua, hoh hoh.
No niin, alas vain.
Hei hei, Chris.
Noin on hyvä.
Hetkinen. No niin. Pistoke seinään!
Vihreät valot eivät pala.
Ei, vihreät palavat. Siniset eivät.
Voi, älä kerro, minkävärisiä ne ovat.
En ole värisokea.
En minäkään.
Minähän sanoin että vihreät.
Liikkumatta! Älkää liikahtako!
Pysykää missä olette!
Sulake on palanut.
Isä osasi vaihtaa sulakkeet nopeammin kuin uroskani treffeillä.
Hän osti niitä tukkukaupalla.
Voi Ralph.
Eikö olekin sievä?
Mikä komistus.
Joo. Ei.
Tähti on vinossa.
Tähti on aivan suorassa.
- Voi, ole varovainen. - Olen minä.
Se on... Anna kun korjaan sen. Noin on hyvä.
Täydellinen.
Hyvänen aika, katsokaapa kelloa.
Kunpa joulupukki ei ole ajanut ohi -
koska täällä on poikia, jotka eivät ole nukkumassa.
Luulin kuulevani joulupukin reen kulkuset -
hetki sitten kadun toiselta puolelta.
No niin, yläkertaan.
Vipinää kinttuihin.
No niin, haetaan se.
Randy, tule! Herää, Randy!
Joulupukki on käynyt!
Vau! Kuormuri! Se on minun!
Vau, katso tänne! Tämä on minun!
Mitä tässä on?
Se on kova.
Paloauto. Voi pojat, se on minun!
Kohoaako tämä?
Hyvää joulua.
Hyvää joulua, pojat.
Randy, ei. Odota, että joulu alkaa.
- Haluan olla joulupukkina! - Odota hetki, Randy.
Olet ollut joulupukkina. Hänhän oli viime vuonna pukkina?
Ralphie, ole tänä vuonna pukkina.
- Aloitahan, Ralphie. - Kenestä?
No, anna Randylle lahja.
Tuolla näyttää olevan Clara-tädin lahja sinulle.
Hän lähettää sinulle aina hienoja lahjoja.
Anna minulle lahjani, Ralphie! Anna jo.
Joulu oli saapunut. Virallisesti. Sukelsimme lahjojen paljouteen -
rajattoman ahneuden himossa ja hurmoksessa.
Enkö saanut tänä vuonna solmiota?
- Ilmalaiva! - Autovahaa.
Ralphie, mitä sait Clara-tädiltä. Näytä meille.
En halua.
Ralphie, näytä meille, mitä olet saanut Clara-tädiltä.
Clara-tädillä oli vuosikausia ollut harhakäsitys -
että olin ikuisesti nelivuotias tyttö.
Hän antaa sinulle niin sieviä lahjoja, Ralphie.
Eikö se olekin suloinen?
- Ralph, käy kokeilemassa sitä... - En halua!
Mene yläkertaan kokeilemaan sitä!
Tätisi vaivautui tekemään sen! Mene nyt.
Ralphien vaihtaessa vaatteita minä olen joulupukkina.
Katsotaanpa, mitä täältä löytyy.
Näen jotain! Randy.
Tämä on sinulle.
Ja tämä on isälle.
Ole hyvä.
Minulta sinulle.
Kiitos paljon.
Mikähän se voisi olla?
Sehän selviää vain yhdellä keinolla.
Sehän on sininen pallo!
Keilapallo.
Kiitos. Kiitos, rakas.
- Pidätkö siitä? - Kyllä, oikein paljon.
Ralphie.
Me odotamme.
Voi älä viitsi, äiti.
Nyt heti!
Jalkani alkoivat hikoilla heti, kun niiden kahden pikkupupun -
siniset nappisilmät tuijottivat minua imelästi.
Tule alas, että näen sinut paremmin.
Toivoin vain, ettei Flick näkisi pukua -
sillä tästä nöyryytyksestä alkava huhu voisi tehdä elämästä -
Warren G. Hardingin koulussa pelkkää helvettiä.
Eikö ole söpö?
Tuo on kallisarvoisinta, mitä olen eläessäni nähnyt.
Suu kiinni, Randy.
Hän näyttää mielipuoliselta pääsiäispupulta.
- Eihän näytä! - Näyttääpäs.
Hän näyttää vaaleanpunaiselta painajaiselta.
Onko sinusta mukava pitää sitä?
Haluatko riisua sen?
Kuule, käske poikaa riisumaan se.
Pidä sitä, kun Clara-täti käy kylässä. Riisu se nyt.
Riisu se!
Voi luoja, katsopa tuota sotkua.
- Kuka siivoaa kääreet? - En minä.
- Randy siivosi viime vuonna. - Hän saa siivota uudestaan.
Tiedätkö, tämä viini ei ole pahaa. Ei se ole hyvääkään, mutta...
- Haluatko siemauksen? - Et halua.
Oliko sinulla mukava joulu?
Joo, aika mukava.
Saitko kaiken, mitä halusit?
- No melkein. - Melkein vai?
Sellaista on elämä.
No, onhan aina ensi joulu.
Tuopa outoa.
Mikä tuo on tuolla työpöydän takana?
Missä?
Tuolla työpöydän takana seinää vasten.
Kävisitkö vilkaisemassa?
Mitä me laitettiin sinne, kulta?
Se taitaa olla joulupukin laittama.
Voi, se oli upea. Maltoin tuskin odottaa sen kokeilua.
Osaatko ladata sen?
Aivan oikein.
Ole varovainen.
Älä. Ne vierivät joka paikkaan.
Kiristä tulppa kiinni.
Saanko kokeilla sitä, äiti? Saanko?
- Toki. - Hyvä on.
Mutta ulkona.
Minusta nuo ovat yhä vaarallisia.
Laita kalossit jalkaan ja takki päälle. Ulkona on kylmä.
Minulla oli sellainen, kun olin kahdeksanvuotias.
Entä jos hän loukkaantuu? Ralphie, takki!
- Älä ammu eläimiä tai lintuja! - Paitsi Bumpuksien koiria!
Ole varovainen, Ralphie!
Keskilännessä tiedetään yleisesti, että isä on -
kalkkunalle perso.
Oikein kunnon kalkkunankaluaja. Muutama päivä ennen joulua -
hänen silmissään alkoi kiiltää villin nälkäinen valo.
No niin, Black Bart, nyt pesee.
Voi luoja! Ammuin itseäni silmään!
Ammut itseäsi silmään.
"Ammut itseäsi silmään, ammut itseäsi silmään!"
Ralphie, ole varovainen. Älä ammu itseäsi silmään!
Äiti ei ollut nähnyt! Hän ei tiennyt!
Silmäni oli ehjä. Kuula lienee osunut laseihin.
Lasini! Voi ei!
Missä silmälasini ovat?!
Harva asia toi lapselle niin nopean ja kiivaan -
rangaistuksen kuin särkyneet silmälasit!
Seis!
Voi ei!
Voi ei! Risana.
Hetken luulin, että voisin teeskennellä. He eivät huomaisi linssin puutetta!
Satunnaisesti mieleeni kehkeytyi loistava juoni.
Katsotaanpa, jääpuikko!
Se putosi räystäältä ja osui minua silmään!
Juoni toimisi. Sen täytyi. Tiristelin äkkiä kyyneliä.
Mikä hätänä, kulta? Mitä on tapahtunut?
Mitä? Anna kun katson.
Räystäältä putosi jääpuikko, joka osui minuun.
- Mitä nyt? - Ei mitään. Lue vain sarjakuvia.
Herää, Randy.
Voi luoja.
Se osui poskeen ja särki lasini.
Yritin väistää, mutta...
Noin, siinä on vain pieni kuhmu.
Onneksi se ei osunut silmään.
Jääpuikko voi tappaa ihmisen.
- Mitä siellä on tekeillä? - Ei mitään. Kohta tullaan alas.
Pysy loitolla siitä kalkkunasta! Sitä pitää paistaa vielä tunti.
Saat muuten matoja!
Entä lasini?
Voit pitää vanhoja rikkinäisiä,
kunnes hankitaan sinulle uudet.
Olin onnistunut!
Mutta jätin pyssyn ulos.
Kun olet pukeutunut, voit mennä ulos hakemaan pyssysi.
Pitele tätä siinä.
Elämä on sellaista.
Joskus haaveilumme huipussa ilomme ollessa korkeimmillaan,
kun maailma on oikealla mallillaan,
meitä kohtaa mitä kauheimpia katastrofeja.
Voi, kalkkuna!
Nartunpennut! Bumpukset!
Talossa leijui yhä ihana tuoksu. Mutta kalkkuna oli kadonnut.
Kokonaan. Ei kalkkunaa. Ei kalkkunavoileipiä.
Ei kalkkunasalaattia. Ei kalkkuna- kastiketta, kalkkunapaistoksia -
eikä litroittain kalkkunakeittoa.
Mennyttä.
Kaikki mennyttä.
Hyvä on.
Kaikki yläkertaan.
Pukeutukaa.
Menemme ravintolaan syömään.
Ei! Ei "ra ra ra ra ra" vaan "la la la la la".
Laulakaa näin:
"La la la la la."
Yrittäkää uudestaan.
Seis!
Laulakaa jotain muuta.
Ei!
Seis!
Keittiö. Tuokaa asiakkaille ruoka.
Voi, olen pahoillani.
Se on upea ankka.
On todellakin.
Mutta se...
Mitä?
Se hymyilee minulle.
Kelpaako?
Upea!
Se joulu jäisi muistoihimme,
koska tutustuimme silloin kiinalaiseen kalkkunaan.
Maailmassa oli kaikki hyvin.
Voi, kulta, tulepa tänne. Katso tuota.
Eikö ole kaunista!
Vieressäni pimeässä lepäsi öljytty siniteräksinen komeus.
Paras joululahja, jonka olin ikinä saanut -
tai tulisin ikinä saamaan.
Pikkuhiljaa vaivuin uneen, jossa paukauttelin sorsia lennosta -
ja ammuin mahtavia laukauksia lonkalta.