God hund.
Vogel! - Min lille due.
Forventer vi gæster?
Ja, endog en berømt digter.
Vidunderligt. Hvad skriver han?
Han har skrevet om en Markise -
- som, mens hun er bevidstløs, gøres gravid af en ukendt mand:
Hun finder ud af, at den ukendte mand er den mand, hun var forelsket i -
- hvorfor hun ikke længere kan elske ham.
Det lyder ganske indviklet. Den slags tilfælde er ret sjældne.
Og dog rører Markisens skæbne mig.
Som om jeg var hende.
Så må han sandelig være en fremragende digter-
- hvis hans digtning kan indgive dig en så mærkelig idé.
På marken stod en blå viol,
Beskeden i sin mørke kjol,
Stilfærdig, blufærdig.
Hyrdinden gik, det unge blod
Så glad i sind, så let på fod,
Så let, så let
Hen over engens græs.
Violen tænkte: Var jeg kun
Den kønneste en flygtig stund
En rose, mimose
Så havde hun nok plukket mig
og i sit bælte stukket mig
En stund, en stund
Åh blot en flygtig stund.
Men grumme skæbne
Hyrdinden dansed frem
og så ej blomsten
som hun trådte på.
Den blegned
og segned.
Og mens dens blade spredtes ad
Den hviskede: Nu dør jeg glad
Så sødt, så blødt
For hendes lille fod.
Stakkels lille viol
Det var den dejligste viol
Dødskønt!
Hun beundrer Deres Markise. - Virkelig?
Åh, man kan ikke kalde det beundring.
Hvilken kvinde har lidt en sådan skæbne?
Det er det, der gør historien så spændende.
At læse noget, man aldrig ville ønske at opleve -
- og dog længes efter at forestille sig.
Jeg prøver at beskrive, hvad man frygter -
- og måske alligevel længes efter.
Længes efter? Jeg ville sige, man må acceptere sin skæbne.
Hvor grusom den end måtte være. - Men De sagde det selv.
Markisen er tiltrækkende.
Ja. Sådan er det vel ofte.
Man siger en ting, Men føler en anden.
Ja, det er måske ofte tilfældet.
Man tror, man ønsker at leve, men ønsker faktisk at dø.
Den stakkel.
Hvem? - Fru Von Krahl.
Jeg har ondt af hende.
Hvorfor?
Det må være skrækkeligt at være sådan en berømt sangerinde -
- og udsætte sig for publikums dom.
Hvad hvis hun begår en fejl? Det ville være så pinligt.
Men alle beundrer hende.
Ja, men hvis hun begår en fejl, vil man foragte hende.
Folk kan være så grusomme. - Men hun er berømt, respekteret.
Hun har ved egen kraft opnået en position.
Alligevel...
Jeg har ikke opnået andet i livet end at tage mig af dig og Pauline.
Men det er nok for mig. Det er sådan, jeg er.
Og hvordan fandt du vores digter?
Åh, ham.
Han synes at være plaget af et melankolsk sind.
Han gør mig deprimeret.
Men han synes at kunne lide dig.
Absolut ikke.
Min sjæl er så følsom, at når jeg stikker næsen ud af vinduet -
- gør dagslyset så ondt, at det flimrer for øjnene.
Mange ville betragte det som sygdom og overspændthed. Men ikke Dem.
De har evnen til at betragte verden fra et andet standpunkt end Deres eget.
Jeg er blevet så følsom -
- at selv det mindste angreb, som mine følelser udsættes for-
- påfører mig dobbelt eller tredobbelt smerte.
De er i hvert fald melankolsk i dag.
Måske er det galden, der besværer Deres sjæl? Eller...
Kæreste veninde, det er ikke min galde -
- men verden selv, der piner min sjæl.
Jeg kender en læge, som forstår sjælens lidelser.
Han helbredte en kvinde, der var blevet blind af chok, og nu kan hun se igen.
Intet på denne jord kan hjælpe mig.
Det nuværende stimulerer mig ikke -
- og om fremtiden kan jeg kun tænke på det ydmygende faktum -
- at den vil slutte en dag.
Hvad jeg imidlertid længes efter er, at De, Marie, kan forstå mig.
Men jeg forstår Dem.
De kære, følsomme gode menneske.
Må jeg så bede Dem om noget? - Selvfølgelig.
Ville De dø sammen med mig?
Selvfølgelig ikke!
Men med pistoler går det meget hurtigt.
Først skyder jeg Dem, og så mig selv.
De ville gøre mig meget, meget lykkelig.
Jeg holder meget af Dem, men nu går De virkelig for vidt.
Men jeg elsker Dem, Marie. - Og jeg elsker Dem, min kære.
Vil De så overveje min anmodning, min kæreste Marie!
Fordi jeg elsker Dem.
Hvis De også virkelig elsker mig, vil De gøre dette for mig.
Fordi intet i livet skulle være vigtigere for Dem end denne kærlighed.
Ikke engang livet selv.
Desværre har Pauline klavertimer på tirsdag.
Derfor kan jeg ikke spadsere med Dem.
Onsdag har Vogel fri om eftermiddagen, så vi skal være sammen.
Men hvis De ikke laver andet på fredag -
- ville det glæde mig at se Dem til en musikalsk aften -
- omkring klokken syv.
Hvad De ville sige til mig under fire øjne -
- kan måske også afsløres i selskab med andre!
Sig mig, min kære ven, for De ved sikkert -
- at det interesserer mig: Disse nye skatter...
Skal alle virkelig betale dem? - Ja.
Også adelen? - Ja.
Men også borgeren, bonden og tiggeren.
De nye skatter gælder alle. Det er det, der er nyt.
Og derfor skal bønderne befries? Bare så de kan betale skat?
Hvor uretfærdigt! - Men det er alligevel en skøn idé.
Frihed og lighed for alle for loven.
Men det er da fransk, ikke sandt?
Jeg tror, at bønderne hellere ville forblive livegne -
- end at være fri som deres herrer, bare så de kan betale skat!
Det er en ubehagelig frihed, som ingen frivilligt ville vælge.
Man måtte befri dem med magt! - Netop.
Hvordan skal et livegenskab, som kun kender trældom, kunne overleve alene?
Det ville blive hans undergang! - Og dog...
Jeg ville hellere være fri og gå under end forblive livegen.
Det ville jeg ikke.
Jeg er min mands ejendom og ville aldrig vove at kræve frihed.
Vores regerings forsøg på at reformere staten efter fransk forbillede -
- er en hån mod vores forståelse af ret og uret.
Det, de kalder lighed, er egentlig uretfærdigt -
- og det, de kalder frihed, er et trick!
På den anden side har feudalstaten udviklet sig i Preussen i århundreder-
- og repræsenterer den naturlige orden.
Hvorfor skulle vi ændre den?
Til fordel for nogle drømmeres kortsigtede idéer -
- som kalder sig republikanere eller endog demokrater?
Drømmere, som ikke har bemærket, at revolutionen mislykkedes i Frankrig!
På marken stod en blå viol,
Beskeden i sin mørke kjol,
Stilfærdig, blufærdig.
Hyrdinden gik, det unge blod
Så glad i sind, så let på fod,
Så let, så let
Hen over engens græs.
Violen tænkte:
Var jeg kun en rose, mimose
Den kønneste en flygtig stund
Så havde hun nok plukket mig
og i sit bælte stukket mig
En stund, en stund
Åh blot en flygtig stund.
Men grumme skæbne
Hyrdinden dansed frem
og så ej blomsten
som hun trådte på.
Den blegned og segned.
Og mens dens blade spredtes ad
Den hviskede: Nu dør jeg glad
Så sødt, så blødt
For hendes lille fod.
Stakkels lille viol.
Det var den dejligste viol.
Tak! Tak! Jeg beder Dem!
Jeg er naturligvis ikke fru Von Krahl. Jeg er bare...
Bravo!
Først og fremmest... jeg vil ikke skjule det for Dem.
Jeg elsker en anden. De kender hende, tror jeg.
En dame af det bedste selskab og med den højeste uddannelse.
Imidlertid er denne kærlighed ikke blevet gengældt.
Hvad er værre end at blive afvist? Jeg føler mig mere ensom end før.
Når kærligheden ikke er gengældt, dør kærligheden.
Jeg søger et menneske, som gengælder min kærlighed -
- og vil dele mit inderste ønske med mig.
Men denne elskede kvinde vil ikke opfylde mit ønske.
Og derfor elsker jeg hende ikke mere. - Taler De om ægteskab?
Ikke netop. Det drejer sig om noget andet.
Og nu synes jeg, at De måske er rigtigere for mig.
Jeg er ved at blive forelsket i Dem.
Medmindre De ikke...
Det lyder måske mærkeligt, men jeg søger ikke en partner i livet -
- snarere i døden.
Er De syg? - Det kan man sige.
Min sjæl er syg af udmattelse og ensomhed.
Det er mit tåbelige, overspændte sind -
- som kun kan glædes over det, som ikke er.
Jeg er ikke god til livet -
- men jeg vil ikke dø alene, uden kærlighed.
Så jeg søger glæden ved at finde en beslægtet sjæl -
- som forstår min lidelse og er som mig -
- så vi kan dø sammen.
Og så tænkte De på mig?
Men hvorfor? - Tilgiv mig, hvis jeg er for direkte.
Men De synes at være -
- en enspænder ligesom mig.
De er også ensom -
- og har ingen venner, og intet er rigtig vigtigt for Dem.
De elsker intet -
- og ingen elsker Dem.
Hvad? Hvordan kan De sige det!
Jeg har mit barn og min ægtemand, som elsker mig højt.
Men De, elsker De ham? - Ja!
Og min lille Pauline elsker mig også, og jeg elsker hende!
Tja. Måske tog jeg fejl.
Tilgiv mig.
Åh, Vogel, hvor er jeg glad for at se Dem igen.
Hvordan var Deres rejse?
Den bekræftede, hvad jeg konstant prøver at gøre klart for kansleren.
Mange er stadig ikke registreret i deres fag, så de kan ikke betale skat.
Jeg er kun ansvarlig for at beskatte handlerne.
Hvordan kan jeg opkræve almindelig skat, når alle ikke er registreret?
Jeg tvivler på de registrerede handler kan bære byrden i mellemtiden.
Mama?
Vær venlig at fortælle, hvad De virkelig tænker.
Hvilken slags infektion er det? Hvis det virkelig er en.
Hvis jeg vidste det, ville jeg fortælle Dem det.
Det er forbløffende, hvor hurtigt alt kan ændre sig.
I går var jeg -
- lykkelig og ubekymret.
Og nu dette!
Åh, det går også over.
Men er De ikke bekymret for mig?
Hvis Pauline var syg, ville jeg være ude af mig selv af sorg!
Det ville ikke hjælpe hende meget.
Henriette.
Det glæder mig at se Dem. - Ja...
Hvordan har De det?
Madame Vogel er stadig svækket af denne lidelse.
De må ikke trætte hende, min ven.
Virkelig? Hvad er der i vejen med Dem? - Ingenting.
Eller i det mindste siger De, det er ingenting.
Men måske ved De bare ikke, hvad det er.
Det er skræmmende at have en sygdom, ingen kender eller forstår.
Jeg lider også -
- af noget indre, usynligt, som ingen kender eller forstår.
Hvor er vi dog beslægtede.
"Og da greven, spurgte sin kone -
- hvorfor, selvom hun syntes at kunne modstå al ondskab -
- hvorfor hun var flygtet fra ham, som var han djævelen selv -
- svarede hun, idet hun faldt ham om halsen -
- at han aldrig ville have virket som en djævel for hende -
- hvis han ikke ved første møde var forekommet at være en engel."
Hvor velformuleret. - Et vittigt hoved.
Men nu spørger jeg Dem:
Når greven lå med en kvinde, han elskede uden hendes samtykke -
- handlede han så rigtigt eller forkert?
Forkert. - Netop.
Hvorfor plager De så Dem selv og os med den absurde formodning -
- at han til sidst kunne vinde Markisens kærlighed?
Hvilket unyttigt hypokondri!
Men moder, hvis Markisen elsker denne mand -
- og hendes kærlighed er stærkere end hans forbrydelse...
Sludder. Så er den stakkels kvinde i høj grad syg -
- og burde kureres for en usund form for kærlighed -
- som ikke er andet end falsk kunstig ophøjelse.
Jeg håber, mit barn, at jeg har lært dig noget andet.
Jeg foretrækker min Goethe!
Det er sært at lide af en sygdom, som måske ikke er en!
En fantasi, der er så virkelig som virkeligheden selv.
Hvad er så forskellen?
Hovedsagen er, at det ikke er alvorligt.
Vil De fortælle alt til min kone? Jeg kunne ikke gentage Deres ord.
Det er mere end interessant.
Det er usædvanligt og for mig ret svært at beskrive.
Medicinen står her over for et mysterium.
Den sidste undersøgelse af Madame Vogels urin -
- som jeg var sikker på ville hjælpe os -
- og som jeg udførte sammen med en kollega, afslørede intet.
Ingen grund til bekymring ud fra et medicinsk synspunkt.
Jeg vil lade resultaterne prøve af Charités bestyrelse.
Så kan vi være sikre.
Men hvor kommer kramperne fra, hvis jeg ikke fejler noget?
Her famler vi læger endnu i mørket.
Men måske er det en kvindelig lidelse -
- af mere åndelig end fysisk natur.
Denne antagelse er baseret på en teori om -
- at et vist fluidum flyder gennem både sjælen og legemet -
- som derfor påvirker hinanden.
Dette ville forklare, hvorfor sjælelige forstyrrelser-
- kan føre til fysisk sygdom.
Sludder og vrøvl!
Gud være lovet, at det i det mindste ikke er alvorligt!
Så mor skal ikke dø?
Og hvad kan man gøre ved det?
Slap helt af.
Det kan jeg ikke.
Noget gør mig nedtrykt og ødelægger mit humør-
- så jeg bliver angst og trist.
Vil De fortælle os noget?
Jeg er bange.
Der er ikke noget at være bange for.
Det er blomsterne. De skræmmer mig.
Blomsterne?
Ja.
Jeg kan ikke bære at se deres skønhed.
Det minder mig om, at de skal visne.
Deres duft stikker mig bittersødt i næsen.
Jeg forstår. Blomsterne. - Ja.
Blomsterne og andre ubetydelige ting!
De forekommer mig truende -
- og en ubestemt angst kryber op i mig -
- og får mig til at se verden -
- og alt i den med en frygtelig tvivl:
Hvad hvis det hele var en fejltagelse?
Jeg kan ikke huske noget. - Det er helt normalt, ikke sandt?
Patienten kan ikke huske det, hun siger under behandlingen.
Det er organismens form for beskyttelse.
Under en hypnotisk søvn fremsiger patienten ting -
- hun aldrig ville sige i vågen tilstand.
Hvad har jeg sagt?
Egentlig ikke noget vigtigt. Ville De ikke sige det?
Denne behandling kræver flere sessioner for at opnå succes.
Virker behandlingen så?
Det kan tage måneder eller år, før man finder noget -
- der kan forklare den sjælelige årsag til den foreliggende sygdom.
Her famler vi i mørket.
Hvor bjergene blå
fra det tågede grå
kigger ind.
Hvor solen går ned
hvor skyerne spreder sig
der ville jeg gerne være.
Der ville jeg gerne være.
Der i den stille dal
tier smerte og kval...
Jeg tilbragte aftenerne hos Vogels -
- for denne anstændige dame lader mig ikke se hende alene.
Husk, min kære ven, hvor fanget hun er af konventionerne.
Men jeg har til hensigt at befri hende for sit eget bedste -
- da dette snæversynede liv er uværdigt for mennesker-
- og berøver en alle muligheder for at gøre, hvad ens sjæl ønsker.
Det fremelsker mennesker, som ikke kender sig selv -
- og som i et marionetteater bevæger sig efter en given koreografi.
Så kort sagt, når jeg betragter denne idyl -
- og lader, som om jeg er en del af den, bliver jeg begejstret for den tanke -
- at Henriette ville opgive al denne jordiske lykke -
- for min skyld.
At hun ville ofre det hele for mine fødder.
Hvor ville det være himmelsk!
I evighed.
Velbekomme. Jeg tror hellere, jeg må vente i salonen.
Efter fornyet bedømmelse af madame Vogels undersøgelse -
- er bestyrelsen for Charité i Berlin nået til et anderledes resultat -
- vedrørende typen på og omfanget af hendes sygdom.
Charité sendte mig dette brev, som jeg vil læse op for jer.
"Den lægefaglige undersøgelse af Madame Vogel -
- af bestyrelsen for Charité i Berlin -
- udført 7. maj 1811, gav følgende konklusion:
"Patienten lider af uhelbredeligt mavesår eller en tumor-
- i den nedre del af bughulen, med udflåd."
"Mavesåret eller tumoren er cirka to tommer i diameter -
- ligesom et umodent, grønt æble eller en appelsin."
"Mavesåret eller tumoren er i et fremskredent stadium."
"Det viser sig at have været i patientens bughule i nogen tid -
- omkring to år."
"Det viser sig også, at dette mavesår eller tumor-
- har medført de besvimelser og kramper, patienten har lidt af.
"Patienten bør behandles i følge huslægens råd -
- da vi ikke tilråder nogen speciel behandling."
"Med venlig hilsen, Dr Kienast, bestyrelsen for Charité i Berlin."
Så er det altså alligevel alvorligt.
Skal mor alligevel dø? - Alle skal dø engang.
Og hvad kan man gøre?
Sengeleje og åreladning.
To kopper kamillete om dagen.
Al lokal irritation skal undgås. Dette gælder også samleje.
Sygdommen er ikke smitsom -
- men De behøver hvile og meget frisk luft.
Jeg er bange for, at hun ikke har lang tid tilbage.
Forestil Dem: Jeg skal dø. - Åh.
Er det så alvorligt? - Jeg hørte lægen sige det til Vogel.
Jeg har ikke lang tid at leve i.
Jeg skammer mig over, at jeg først forstår Dem nu.
Nu da jeg selv står over for døden.
Men nu vil jeg hellere dø sammen med Dem -
- end dø af denne frygtelige sygdom, alene i sygesengen.
Jeg troede ikke, jeg var så tæt på døden.
Jeg var midt i livet, og nu dette!
Så gjorde De alligevel ret i at vælge mig.
Jeg havde ikke regnet med det mere. - Heller ikke jeg.
Det er overraskende for mig nu. - Også for mig.
Lad mig tænke over det.
Bliv endelig!
Det er rart ikke at være alene, at tale med nogen -
- som kender mig bedre, end jeg kender mig selv.
Og som også er så tæt på døden! - Jeg er ikke helt sikker.
De sagde ting om mig, som jeg aldrig vovede at tænke -
- og nu føler jeg, at alt, De sagde, kan være sandt.
De talte om min ensomhed -
- og sagde, at jeg ikke elskede og ikke blev elsket.
Det er, som om jeg kan se klart nu.
Jeg føler min eksistens er meningsløs -
- som De allerede kunne se.
De taler sådan, fordi De er syg.
Og hvad så? Nu forstår jeg Dem, Heinrich.
Ligesom De forstod mig. Fordi jeg nu føler mig ensom ligesom Dem.
Jeg er blevet den kvinde, som De så i mig tidligere.
Jeg er Deres nu.
Pludselig er jeg ikke sikker.
Tilgiv mig, Henriette.
Jeg håbede, De ville tage dette skridt for min skyld.
Fordi De genkender min lidelse som Deres egen og elsker mig derfor.
Og ikke fordi De frygter døden.
Jeg lider ikke af døden, men af livet.
Er frøken Marie hjemme? - Frøkenen er ude at rejse.
Men fru Von Massow er hjemme.
De er en bekendt af Adam Müller, ikke sandt?
Han fortalte os for nylig, at reformen er blevet besluttet.
Hvad siger De til det? Er det ikke skrækkeligt?
Vi skal også betale skat nu.
Det kommer meget ubelejligt for mig.
Jeg må afskedige min kammertjener, den stakkels mand.
Var det formålet med sagen? - Min kære tante.
Jeg har givet afkald på min apanage fra dronningen -
- som jeg modtog, indtil hun døde i utide.
Selv min søster mistror mit talent og nægter at betale mig.
Så hvad bekymrer Deres kammertjener mig?
Så må De finde en fornuftig beskæftigelse -
- eller melde Dem til Frikorpset!
Gør Dem nyttig -
- og beskyt os mod disse nye franske idéer-
- som fører til mord og drab, som vi har set.
Man kan ikke overlade folket til sig selv.
Selv dronning Luise klædte sig i den parisiske mode.
Og Marie, Deres kære kusine -
- gifter sig med en franskmand. Forestil Dem det.
Hvad? - Ja, hun har forlovet sig.
I Paris? - Ja.
Med en franskmand? - Ja.
Hvorfor vil intet lykkes for mig?
Kan en regne med, at min kusine vender tilbage?
Min kære ven, gør Dem ingen forhåbninger!
Det er for sent.
Man kan aldrig vide. - I dette tilfælde kan man.
Kansleren har gennemført den nye skat - Sikke en skam.
Hvad vil De gøre?
Jeg vil gøre mit bedste for at klare de problemer, som truer reformerne -
- og sikre, at de bliver effektive.
Reformerne kan fejle grundet mangler i forvaltningsapparatet -
- til at måle indkomst og ejendom som grundlag for beskatning.
Vi har for få tjenestemænd. Og adelen vil beholde sine privilegier.
Det kan være.
Min kære Vogel, jeg tager nok på landet i morgen.
Hvor skønt. Det vil gøre Dem godt.
Jeg bliver natten over.
Ja, nyd turen.
Jeg rejser ikke alene.
Ja så?
Kan De lide denne kop?
Den er meget værdifuld. Man kan sikkert få en god pris for den.
Jeg kender ikke noget til den slags ting.
Ja så... Det er ikke nødvendigt at sælge den.
De kan bare glæde Dem over det skønne syn.
Javel.
For al den kærlighed og godhed -
- som du, min kære, har vist mig i tolv års ægteskab -
- kan jeg ikke takke dig nok.
Jeg beder dig af hele mit hjerte -
- om tilgivelse, hvis jeg har krænket dig.
Vi skal mødes igen et sted, hvor alt vil være tilgivet.
Men lægen sagde, at De ikke måtte gå ud.
Vær en tapper pige og gør altid, hvad din far siger.
Ja.
Du får se, du er snart voksen og finder din plads i livet.
Ja. - Og du vil være tilfreds med den.
Ja.
Hvor længe agter herskabet at blive?
Indtil i morgen. - En nat, altså.
Åh, Heinrich, jeg er så glad for, at vi har fundet hinanden.
Det sker oftere, end man skulle tro -
- at to mennesker, som er bestemt for hinanden -
- simpelthen ikke finder hinanden.
Ja, det sker.
Hvor skønt, at vi begge to nu kan opleve, hvordan det føles -
- virkelig at elske.
Ja, det er fint.
Hvorfor to?
Hvis den ene er defekt. - Ja så.
"Min kære Marie."
"Jeg har erstattet dig med en anden veninde."
"Men ikke en, som vil leve med mig, men en, som vil dø med mig."
"En veninde, hvis sjæl flyder..."
"Hvis sjæl -
- flyver som en ung ørn -
- som jeg aldrig har set før."
"Hun forstår, at min sorg er dyb og uhelbredelig -
- og vil derfor dø sammen med mig."
Ja?
Undskyld mig.
De må gerne komme ind.
Der er et problem.
Hvad er det? - Vi er ikke alene!
Adam Müller er her. Han sidder nedenunder -
- og jeg tror, han har genkendt mig.
Madame Vogel er så venlig at læse min digtning -
- hvilket er en stor hjælp for mig i mit arbejde.
Bare rolig, min ven. Jeg er stille som en grav!
De misforstår det hele, min kære ven.
Heinrich, vær ikke sådan en moralist. De fornærmer jo damen.
Denne dame er her for at læse min digtning, og kun derfor.
I det mindste ikke med den hensigt, De formoder.
Det er ingen forbrydelse. Som De vil.
Jeg vidste ikke, at denne dame var en begavet læser.
Og tragedien? Hvordan blev den modtaget?
Med megen ballade og en del velment kritik, hører jeg.
Det er nok. Jeg har fået nok af Deres fornærmelser.
Jeg lader jer passe forretningerne og siger godnat.
Det er sent.
Nej, jeg går. Bliv De bare. Jeg skulle alligevel af sted.
Vær venlig at blive. - Det er for sent.
Jeg kan ikke blive her længere.
Hvor bjergene blå
fra det tågede grå
ser herind.
Hvor solen går ned
Hvor skyerne spredes
Der ville jeg gerne være.
Der ville jeg gerne være!
Der i den stille dal
tier smerte og kval.
Hvor i klipperne
primulaerne sover blidt
og bevæger sig sagte.
Tager vi igen til Freienwalde næste sommer?
Måske.
Og besøger vi også Poggenpohls kaniner?
Bestemt.
Til forbedringer i de ansattes værelser: 50 daler.
Til varmt tøj, sko og hårbånd til børnene: 11 daler.
Og endelig til daglige udgifter: 24 daler.
Fint. De er sparsommelig.
Der bliver 15 rigsdaler tilovers.
Brug pengene på Dem selv. Køb noget pænt.
Tak.
Agter De at tage på udflugter igen?
Nej.
Det ville bestemt gøre Dem godt.
De ved... - Jeg ved det.
Marie?
Er De tilbage i byen?
Jeg bad Deres tante informere mig, så snart De kom tilbage fra Berlin.
Jeg kom tidligere end planlagt for at ordne nogle ting.
Men kom til te en dag. Det vil glæde min tante.
Måske i dag, hvis det er muligt?
Gerne.
Hvilke anliggender skal De tage Dem af her i Berlin?
Jeg tror, tante har fortalt Dem det.
Jeg skal giftes.
Jeg hørte det, men ville ikke tro på det.
Har De slet ingen følelser for mig?
Tværtimod, min kære ven.
Vores venskab slutter ikke grundet mit ægteskab.
Måske ikke grundet Deres ægteskab -
- men fordi jeg selv har besluttet at gøre en ende på det.
Marie, kan De huske vores samtale i salonen?
Da jeg gav Dem et bestemt forslag? - Ja.
Jeg håbede, at De måske havde ændret mening.
Som resultat af Deres erfaringer, eller de breve vi udvekslede.
Ja, Deres breve. Jeg ville svare, men der skete så meget.
De ved bestemt, hvad jeg mener. - Desværre ikke.
Intet kommer i vejen for mig.
Jeg sørger selv for alt vedrørende mit daglige arbejde.
Ingen tilbyder mig noget. Men jeg klager ikke.
Marie, jeg spørger Dem:
Vil De dø sammen med mig?
Nej. - Men Marie!
At dø med Dem kunne være en lykkelig ende på mine lidelser her på jorden.
Med Dem ved min side ville det være let at sige farvel.
Sikker på Deres kærlighed ville jeg vælge graven før en dronnings seng.
Jeg er ikke den person, De tror, jeg er.
Men hvordan kunne jeg tage fejl?
Hvordan turde jeg spørge igen trods Deres første afslag -
- hvis jeg ikke var sikker på, at et beslægtet hjerte slog i Deres bryst?
At beslægtede tanker Fylder Deres hoved -
- at Deres sjæl er min sjæls søster?
Kort sagt, hvis jeg ikke vidste -
- at De kan forstå min skuffelse over verden?
Fordi De også ser tomheden ved alle jordiske bestræbelser.
Hvorfor lader De Dem gå sådan på af det?
Jeg har altid nydt at filosofere sammen med Dem -
- men nu ødelægger De mit gode humør.
Ja, at livet er meningsløst, og menneskene er grusomme -
- men der er ingen grund til at lade sig sådan gå på af det!
De må gøre en indsats -
- brug lidt fantasi og god vilje og se den behagelige side af tingene.
De elsker mig altså ikke? - Ikke sådan, som De tror.
De med Deres romantiske ideer.
Til sidst skal alle dø alene.
Det kan end ikke De ændre. - Jo, jeg kan.
Vi får se.
"Henriette..."
"Mit ønske om at dø sammen med Dem -
- i håbet om at De kan elske mig, og jeg må elske Dem -
- er stærkere end nogensinde."
"Tilgiv mig min lange tavshed."
"Er det for sent?"
"Eller må jeg stadig håbe?"
"Er De virkelig den person, jeg altid har troet, De var?"
"Giv mig et tegn -
- så mine plagsomme spørgsmål endelig ender."
Hvordan har De haft det?
Jeg hørte ikke fra Dem og troede, De havde glemt mig.
Jeg kunne aldrig glemme Dem, Henriette.
Jeg tænker bestandig på Dem.
Det er det samme for mig.
Mindst hver anden tanke i mit hoved -
- er rettet mod Dem, min kære.
Jeg var et fjols.
Blind, egoistisk, fuld af mistro.
Jeg kunne ikke tro, jeg kunne være så heldig -
- at finde den ene, som foretrækker at dø ved min side -
- frem for livet ved en andens side af kærlighed.
Så er det altså afgjort. Vi bliver udødelige sammen!
Først skyder jeg Dem og så mig selv.
Henriette?
Jeg har interessant nyt fra Paris. - Ja?
Jeg traf en læge, som beskæftiger sig med sjælelige sygdomme -
- i stil med Mesmer, som er kendt her i Berlin.
Jeg viste ham Deres papirer og at tænke sig -
- han mente, at Deres tilstand kunne skyldes en nervøs lidelse.
Han betragter tilfældet som meget interessant.
Han ville gerne undersøge Dem personligt.
Virkelig?
Åh, Paris. Det ville være en dejlig rejse.
Der har man gjort fremskridt angående disse ting, ikke sandt?
Jo.
De er langt videre end her, især angående sygdomme i sjælen -
- har jeg fået at vide.
Men jeg har et ægte mavesår og ikke et indbildt.
De to hænger sammen, det indbildte og det ægte.
Men den politiske situation!
At rejse til Paris netop nu ville være uklogt.
Rejsen var ret farlig, det indrømmer jeg.
Åh, vi burde glemme alt om det.
Nej. Der er stadig håb. Henriette, vi må prøve alt.
Åh. Jeg er bange.
Hvad hvis der ikke findes en kur, og håbet var forgæves?
Henriette, De har altid været tro mod mig.
Nu er det min tur til at være tro mod Dem.
Jeg vil prøve alt for at beholde Dem.
De ringer med dødsklokkerne -
- til minde om dronning Luise.
Åh nej, De tager fejl. Det er livets klokker.
Klokkerne ringer for hendes genopstandne sjæls evige liv.
Mesdames et messiurs! En place pour la valse.
Det er sælsomt.
Jeg føler det, som om en fremmed magt kontrollerer mig.
Som var jeg en dukke i et marionetteater.
Eller som om en hypnotisør havde hypnotiseret mig -
- og jeg ikke kan vågne af trancen.
Og på samme tid aner jeg, at der ikke er nogen opvågnen.
Der er ikke et andet liv end dette.
Man kan ikke vælge. Er det ikke rigtigt, Vogel?
Nej, min elskede. Jeg tror, at nogle ting kan vælges.
Men kærlighed. Den kan man ikke vælge.
På en måde kan man.
For eksempel kan De vælge at leve med mig eller med en anden.
Med denne digter, for eksempel.
Nej, jeg kunne ikke leve med ham. Han tænker kun på sig selv.
Men hvis De virkelig foretrak ham -
- skal De vide, jeg ville respektere Deres valg.
Det ville være hårdt for Pauline, men børn tilpasser sig hurtigt.
Det er blevet så koldt, og jeg har det ikke så godt.
Skal vi ikke udsætte udflugten?
Men min lille due, en udflugt ville gøre Dem godt.
Det er netop det rigtige i Deres tilstand.
Tænk, vi skal snart rejse! Til Paris!
Åh. - Ja...
Vogel har fundet en læge, som kender en behandling for mavesåret.
Eller for besvimelserne i hvert fald.
Han kan måske helbrede mig.
Jaså.
Ja, der er håb -
- selvom situationen er alvorlig.
Hvad har De i kufferten?
Pistoler? - Nej.
Jeg fanger sommerfugle.
Jeg har brug for al slags udstyr, som jeg har i kufferten.
Sommerfugle? I november? - Ja.
Kom ind.
"Min lille due, mit liv, mit livets lys -
- mit alt, mine ejendele -
- mine slotte og marker, mine enge og vinmarker."
"Åh sol, måne og stjerner-
- himmel og jord, fortid og fremtid, min brud -
- min kæreste veninde, mit hjerteblod, mine indvolde, min øjesten!"
"Min kæreste, hvad skaljeg kalde Dem?"
"Mit gyldne barn, min perle -
- min ædelsten, min krone -
- min dronning og kejserinde. Min højeste og dyrebareste..."
Heinrich! - Ja?
Jeg er ked af det. - Jeg ville sige det samme.
Jeg er ked af at have tvivlet på Dem.
"Åh, De er mit andet, bedre jeg -
- mine dyder, mine fortjenester, mit håb."
Heinrich, hvad jeg ville sige...
For al den kærlighed og godhed -
- som du, min kære, har vist mig i de tolv år, vi har været gift -
- kan jeg ikke takke dig nok.
Jeg beder dig af hele mit hjerte om tilgivelse -
- hvis jeg har krænket dig.
Vi skal mødes igen et sted, hvor alt vil være tilgivet.
Gud velsigne lille Pauline, mit kære barn -
- og åbne hendes lille hjerte for det milde og det gode -
- så hun kan blive billedet af sin elskværdige fader.
Det er umuligt for mig at skrive til min kære moder.
Overbring hende mine kærligste og bedste hilsener.
Endnu engang, farvel.
Der blev skudt med to forskellige pistoler.
De afdøde vil blive bragt til lighuset senere i dag.
De afdøde efterlod ingen breve eller beskeder-
- så vidt vi kan fastslå.
Har De glemt Schlesien?
De uvidende bønder blev gjort svimle og bibragt den illusion -
- at eftersom de betaler skat -
- er de helt fri til at gøre, hvad de har lyst til. Der var endog døde...
Menneskeheden er af natur hverken lige eller fri.
Enhver af os er bundet til, hvad han tilfældigvis er.
Og en stat er meget nærmere denne sandhed -
- ved ikke at gøre enhver ansvarlig for sig selv.
Men snarere hjælpe de uvidende ved at overlade magten -
- til de, som har studeret, analyseret og tænkt alt igennem -
- for at finde ud af, at det er svært at træffe den rigtige beslutning.
Desværre er Preussen snart bankerot og må lave nogle forandringer-
- og indføre bedre økonomisk brug af land, husdyr og arbejdskraft.
Og dette vil naturligvis medføre mere frihed.
Mere end vi alle synes at ønske.
I England har man set, at fri handel mellem borgere fører til øget velstand.
Sociale reformer er gode.
Men betyder de ligestilling for alle -
- og husk Jakobinernes terror, så må de fordømmes.
Hvis bare vi blev skånet for demokratiet -
- hvor uddannede mennesker bliver nedstemt af den blinde pøbel!
Fortæl. Vi har ingen hemmeligheder her!
Obduktionen har afsløret -
- at alle Madame Vogels indre organer var sunde.
Der blev hverken fundet et mavesår eller en tumor.
Så man formoder nu, at det handlede om en ren nervøs lidelse.
Det var sandsynligvis en fejl.
Det var altså alligevel af kærlighed.
Hvor bjergene blå
fra det tågede grå
ser herind.
Hvor solen går ned
Hvor skyerne spredes
Der ville jeg gerne være.
Der ville jeg gerne være!
Der i den stille dal
tier smerte og kval.
Hvor i klipperne
primulaerne sover blidt
blæser vinden så blidt.
Der ville jeg gerne være.
Der ville jeg gerne være!
Til de dybe skove
drages jeg af min kærlighed
Min indre kval
Kunne jeg blot blive her
Kunne jeg blot blive her med dig
I evighed