Cu șase ani înainte Orașul Poitou
Domnișoară, hotărâți-vă, vă așteaptă cu toții.
Nu vin, nu-i însuși contele de Peyrac.
Cu fratele meu nu se-ntâmpla așa ceva.
Fratele tău, contesă, cu respect, odihnească-l Dumnezeu...
14 ani fără vești...
Contele de Peyrac e norocos. Fata ta-i frumoasă.
Frumusețea ei se datorează rochiei trimise de conte.
Rochia e numai ambalajul.
Haina rămâne haină.
Și rochia aia sigur nu-i trimisă de conte.
Sunt marchizul de Andijos, un prieten, îl reprezint pe contele de Peyrac.
- N-a putut veni el însuși? - Nu, evenimente...
- Din ce cauză? - Vă va spune el însuși.
Odată ce totul este semnat, vom pleca. Cu permisiunea dumneavoastră.
Dragul meu văr, ai venit la moment.
- Dragul meu văr. - Dragul meu văr.
Ai călătorit cu bine? El e procurorul, soțul fetei mele Hortense.
- Unchiule. - Hortense.
- Domnule procuror. - Marchize.
- Mă bucur să te văd, vere. - Plecăciuni, verișoară.
- Cât a trecut... - Fiica ta a devenit o adevărată doamnă.
La fel ca și fiul tău. Care a devenit un bărbat!
A dovedit-o pe câmpul de luptă.
Acum e cunoscut pentru curajul și cruzimea sa.
Angélique, felicitări. Te-ai făcut o tânără femeie frumoasă.
Frumoasă, numai bună să fie vândută unui străin.
Permiteți să mă retrag.
Ei bine, sunt aici s-o felicit pe fiica ta, vere...
dar și să facem afaceri.
Tu ai banii.
Sigur, aș mai dori o formalitate...
de față cu martorii. Domnilor...
dacă ați vrea să semnați actul de căsătorie al fiicei mele
și al contelui de Peyrac.
Nu, nu, nu... nu mă duc. Fac ce vreau cu viața mea...
Nu-mi vând inima și trupul unui bătrân bolnav.
- Calmează-te. - Scutește-mă de sfatul tău, vere.
- Nu uita să-ți recuperezi datoria. - Mă crezi capabil de așa ceva.
Îți doresc tot norocul cu soțul tău.
- Îl cunoști? - Se spune că-i puțin afectat...
dar e un amant bun și experimentat. Vere...
Poți preîntâmpina asta?
Sunt supus al regelui și mă supun lui, dar am să te vânez după nuntă.
Urs bădăran.
Sunt tot mai puțin gelos pe Peyrac.
Toți te caută la castel. Știam că te găsesc aici.
De ce nu fugi?
Vino cu mine. Te voi îngriji... apăra. Te iubesc.
- Mi-ești ca un frate, Nicolas, știi bine. - Poate nu-s destul de nobil pentru tine.
Mă iubești? Mă vrei?
Ia-mă. Contele va repudia o soție adulterină. Ia-mă!
- Stai... - Haide.
E calul ei, baroane.
Cum îndrăznești, canalie? O să te spânzur chiar aici!
Fă asta și nu mă duc niciodată la Toulouse.
Du-te, altfel te vor spânzura.
Iartă-mi prostia.
Să nu te mai văd niciodată pe aici.
Mă vinzi ca pe un măgar, așa mă și comport.
Binecuvântați-mă, părinte. Mi-e sufletul greu.
Deschide-ți inima, fiica mea.
Mă voi mărita cu un om pe care nu-l cunosc și nu-l iubesc.
- Nu voi fi o soție bună. - Fără tine...
familia ta ar fi ruinată azi.
- Tatăl tău... - Nu-i iubire, numai banii.
Alungă furia din inima ta.
Și vino la căsătorie împăcată cu Domnul.
Mărturisește și alte păcate.
Da, părinte, acest secret mă bântuie din copilărie.
Din cauza mea a murit un om al Domnului.
Mama a fost răpusă de febră de baltă...
când eu eram cu tata la fratele său, contele de Plessis-Bellieres.
Tata vroia să împrumute bani.
În timpul discuțiilor lor, rătăceam prin saloane.
Acolo l-am văzut pe vărul meu, Philippe.
- Să vă aleg? - Nu.
Voioșia ta m-ar putea supăra, verișoară.
Ce gât grațios...
Ai vrut vitriol.
- Excelență. - Lăsați-ne, tinerilor.
Scuzați-mă, excelență.
Deci, vitriol. Este o otravă care lucrează încet, dar sigur.
Da și dăm vina pe carnea stricată sau pe stridii.
De acord.
Uite scrisorile.
Toți conspiratorii jură credință față de mine și mă văd ca rege lor.
Mă faceți fericit.
Țara asta nu poate cădea, din vina noastră, în anarhie.
Apoi a mai venit cineva.
- Așteaptă-mă aici. - Mă suspectați?
Sunt doar precaut.
O întrebare...
Scrisorile, unde-s scrisorile?
Vă conjur, nu știu, am fost numai aici.
Ajunge cu toate astea.
Uite-mi răspunsul. Niște trădători.
Omul acela, asasinul, l-ai văzut?
Nu te teme. Secretul tău nu va fi aflat de nimeni.
După un roman de Anne și Serge Golon
Contesă, soțul vostru, contele de Peyrac.
Bun venit pe domeniul vostru, contesă de Peyrac.
Ești mai frumoasă decât se spune. Și eu mai urât decât vi s-a spus.
Domnule conte, știți cu ce femeie vreți să vă-nsurați?
Nu fac nimic, stau numai în pat.
Urăsc vânătoarea și contrazicerile.
Am crescut cu vrăjitoarele, fac otrăvuri. Nu duc o viață ca la curte.
Sunt incredibil de geloasă și-mi plac doar femeile.
- Vroiai să mă vezi? - Da.
Cunoașteți femeie cu care vreți să vă însurați?
Scuză-mă, dar văd cu nu te-ai schimbat.
Vrei să te-ntorci la tatăl tău?
Asta poate fi numai decizia dumneavoastră.
N-am niciun motiv s-o doresc, numai dacă vrei tu.
Astea le vom discuta mai târziu. Ceremonia e gata să-nceapă.
Presupun că nu-ți dorești prea multă pompă din prima zi.
De aceea, ne căsătorim printr-o ceremonie privată,
în capela de aici, dacă nu te superi.
- Vă sunt recunoscătoare pentru alegere. - Te las pentru a te pregăti.
Roșul ar putea fi minunat.
Contesa de Peyrac.
Te rog.
Pot începe?
- Preotul vostru nu mă place. - Nu e preotul meu.
Este arhiepiscop de Toulouse și eu sunt cel care nu-l suferă.
- Mă urăște. - De ce vă cunună?
N-are de ales.
Aparțin unei vechi familii din Languedoc, dar el mă crede un diavol.
Nu sunteți?
Diavolul alegea un chip mai frumos să te seducă.
Am auzit că ai fire aprigă. Nu m-ai dezamăgit.
- Cine v-a informat? - Maicile.
- Ce au spus despre mine? - Numai rele.
Spre marea mea încântare...
De ca n-ați venit voi, de ce v-ați trimis slugile?
- Nu-s slugile mele, ci prieteni fideli. - Nu m-ați lămurit defel.
Arhiepiscopul și bigoții lui, profitând de absența mea,
au luat universitatea, casa științei...
au anexat-o arhidiocezei.
Se spune că drumul vă putea răpune.
Mulțumesc că ții la sănătatea mea.
Viață lungă contelui și contesei de Peyrac.
Uite unul care nu-și face astfel de griji.
Sabia și mintea la fel de ascuțite, viguros.
- Viață lungă contelui și contesei. - Lungă să le fie viața.
Mulțumesc prieteni. Pentru rege.
Pentru Ludovic al XIV-lea și împotriva obscurantismului.
Aveți ceva împotriva regelui nostru, monseniore?
De ce amestecați lucrurile Peyrac, sunteți un spirit pervers.
Nu, sunt doar catolic. Pios, sincer, dar prudent.
Îmi știți povestea, excelență?
După naștere, mama mi-a ales o doică.
Nu datorită credinței, ci a sânilor ei.
Femeia, care era protestantă, m-a luat în satul ei, în Cevennes.
Când un mic război a început între seniorul catolic
și vecinul său protestant, tot satul a fost masacrat.
Mi-au crestat fața și să m-aruncară pe fereastră.
Mulțumită Domnului, zăpada căzuse și mi-am frânt doar oasele.
Un soldat catolic m-a recunoscut și m-a dus înapoi la mama.
Până să fac 12 ani, mergeam din nou.
Monseniore, sunt adept al Sfintei Biserici Catolice,
dar nu mă-ncred în cei care predică și luptă în numele ei.
Diavolul, Peyrac, diavolul se-nvârte pe aici.
Atunci e binevenit.
- Domnule. - După mine, domnilor.
- De ce-l provocați? - Haide. În gardă.
Ca să nu uite cine sunt. Dar nu te teme:
poate am sângele fierbinte, dar capul știu să mi-l păstrez rece.
Monseniore, să bem împreună pentru mințile sprintene și iluminism.
Vă frecăm pielea cu o pomadă. Contele iubește mirosul de iarbă neagră.
Mirosiți, doamnă.
- E noaptea cea dulce. - Să vă șterg.
- Pot singură. - Haide.
SCRISORILE LUI NINON DE LENCLOS CĂTRE MARCHIZUL DE SEVIGNE
- Fii liniștită - Cum ați intrat?
- O cheie de rezervă. - Să nu așteptați ceva.
- M-ai cumpărat ca pe-o vită. - De ani aștept o femeie ca tine.
Nu aș ezita să mai aștept zile sau săptămâni.
Nu voi fi a dumneavoastră, n-o să mă atingeți.
Așa să fie.
Vei veni tu la mine.
MÂNĂSTIREA CHAUMONT
Pe aici.
Domnilor, vă așteptam.
Domnule Abbot, eu sunt intendentul. Nu vi-l mai prezint pe prinț.
Dacă încalc secretul confesiunii, e pentru că m-ați obligat.
Deschide-ți inima. L-ai văzut pe criminal?
Numai mâinile.
Cu multe inele.
Pe unul am văzut două săbii încrucișate.
- A spus ce-a făcut cu scrisorile? - Nu.
A spus că nu se simte bine și a plecat.
Domnilor, vă las să terminați această conversație.
Vă suntem recunoscători, părinte. Mulțumim.
Nu ți s-a mai supus că trupul tău are grația lui Venus?
Umeri, piept, talie și picioare îți sunt făurite de Vulcan?
Ești perfectă...
Ești o fecioară creată pentru iubire. Nu tăgădui...
Știu... o simt.
Marchize, unde-i acum vara vostru?
La Toulouse. S-a măritat recent cu contele de Peyrac.
Contele Peyrac pe cât e de bogat, pe atât e de liber.
Se ține departe de curte, dar nu îndeajuns.
Trebuie să-l îndepărtăm, ca să ajungem la nepoată.
Din fericire, Peyrac nu are numai prieteni. Chiar și în Toulouse.
Bună ziua, doamnă contesă.
Bun venit, monseniore.
- Contele-i plecat de acasă... - Cu tine am de vorbit.
Sper că nu ești ca soțul tău, o "libertină"?
Sunt credincioasă catolică. Așa am crescut.
Și nu te-ai dedicat alchimiei, ca soțul tău?
Știi, se zvonește
că-i suspect de a schimba nisipul în aur.
Nu l-am găsit niciodată făcând ceva condamnabil.
Monseniore, încă mai cauți diavolul.
Tocmai l-am alungat.
Acompaniați-l pe monsenior.
Îți mulțumesc că m-ai apărat.
Asta aveți provocându-l. Mai gândiți-vă la asta.
Copernic, Galileo...
- Lucrările li-s interzise. - De biserica, nu de rațiune.
- Toulouse este sediul Inchiziției. - E pe domeniul meu.
Nu pot nega că pământul se-nvârte în jurul axei lui.
De acord cu voi, da.
Atunci vei înțelege temerile și luptele mele.
N-aveți niciun motiv să vi-l puneți pe cap.
Prin limbajul hulitor păreți un eretic
ori vrăjitor. Asta vezi tu în mine?
Eretic?
Nu, dar un vrăjitor sigur. De unde vă procurați aurul?
Amețitor.
- Trebuie să coborâm. - Eu nu prea cred...
Hai, ai încredere.
N-ai teamă, doamnă. Frânghiile suportă sute de livre.
Dar sigur ne zdrobim de stânci, dacă te zbați ca puiul pe butuc.
Luați mâna de acolo și puiul se va liniști.
Bună ziua, domnilor.
- Cum e, Quentin? - Domnule conte, contesă.
Ăsta-i nisip aurifer, doamnă.
În cuptor, la foc puternic, se face aur.
Vezi tu mâna diavolului?
- Aurul te farmecă. - Nu, aurul nu.
Dar ce poți face cu el.
Tu ce-ai face?
O goeletă-nchiriez și mările colind,
să caut un bărbat.
- Du-te, e aurul tău. - Nu.
Și voi? Ce-i cu aurul ăsta?
E cel care-mi garantează ce e mai scump pe lume, libertatea.
Libertate... dacă o prețuiți așa, de ce m-ați luat de la ai mei?
Tatăl tău mi-a spus că ai consimțit.
M-am înșelat.
Poți pleca oricând vrei.
Familia mea nu vă poate restitui zestrea.
Nici nu cer, doamnă.
Putem spune că mariajul nu s-a consumat... din neputința mea.
Sunteți, așadar, liberă și intactă.
Este așa neobișnuit să-ți alegi singură viața?
Să fiu saltea pentru un străin pe care nu-l iubesc?
Nu prea ați ascultat de maici.
Nobilii nu se căsătoresc din iubire, fac afaceri.
Nobilimea are avantaje și dezavantaje.
Ei merg în război și femeile sunt monedă de schimb...
Poate ar fi timpul să vă gândiți la aia...
- O să vedeți, e cel mai bun leac. - Cum cutezi, Margot?
Cutez căci vă cunosc ca pe buzunarele mele.
V-am văzut crescând și hoinărind ca un băiat...
Dar sub cămășuță...
e inima uneia dintre frumoasele Franței. Folosiți asta.
Alungați temerile, aveți încredere.
Așteptând, nu se-ntâmplă nimic...
vă irosiți viața, cu tot respectul, contesă.
- O negresă? Niciodată. - Mă căsătoresc din iubire.
- Spuneți-i că e împotriva firii! - Plec!
Jean?
Am venit să vă salut și vă dau asta. Am primit-o dimineață.
Margot mi-a spus despre fratele tău. Te vei dedica găsirii lui.
Nimic nu vă stă în cale.
Presupun că erați în legătură. Prin cei cu care călătorea.
L-am rugat pe tatăl vostru să caute prin lucrurile mamei răposate,
niște scrisori despre care n-ați știut niciodată nimic.
După atâtea căutări, norocul ne-a surâs.
Sunt sigur că scrisorile vă vor cuceri și vă vor ușura lungul drum spre casă.
Sigur, într-o zi îl veți găsi, peste mări.
Vă doresc drum bun, doamnă.
Și viață lungă.
Cu permisiunea dumneavoastră, mă întorc la experiențele mele.
Vizitiu, stai.
În camera sa.
- Lasă-mă, încă n-am murit. - Desigur.
Nu vă mișcați, conte.
Episcopul avea dreptate, faceți negoț cu diavolul.
Nu, doar cu plumb și sulf.
A fost dozajul un pic greșit.
Vă mulțumesc pentru grija dumneavoastră, dar nu vreau să vă rețin.
Noapte bună, conte. Nu v-am mulțumit pentru scrisori.
Mulțumesc.
Mai întâi scăpați de febră.
Dragă soră, sunt departe de tine, de cealaltă parte a mării.
Lângă mine,
dulcea, micuța Kalimba, a cărei piele neagră nu se teme de soarele deșertului.
Angélique, tu, proaspăta mătușă a sclipitorului Celestin:
70 cm lungime, trei kile și ceva la naștere, puternic și cu pielea mamei sale.
Nu-i ușor să-l strângem cu ușa pe contele Peyrac.
Acum averea sa e mai mare ca a bisericii sau regelui.
Să ne păstrăm mintea limpede.
Trebuie să aibă o slăbiciune.
Știu numai una: își iubește soția.
Atunci să-l atragem într-o capcană.
- E o petrecere la castelul său. - Minunat, vere, elimină-l.
E ocazia ideală.
Nu ți s-a spus niciodată că trupul tău are grația lui Venus?
Umerii tăi, sânii tăi...
- Sânul tău, talia... - Șoldurile tale...
- Ai picioare făurite de Vulcan? - De Vulcan...
Ești perfectă.
Ești Fecioara... făcută pentru dragoste.
Nu, nu nega asta.
Dimpotrivă... știu.
Eu știu.
Te simt.
Asta era în patul vostru.
"Trebuie să vă vorbesc în secret.
Viața cuiva apropiat este în pericol. Vă văd la fântână".
- Bună seara. - Plecăciune, conte.
Bine că ești iar pe picioarele tale.
În sănătatea noastră. Angélique nu-i aici?
Mă-nșel, sau e primul tău experiment eșuat?
"Dacă vrei să știi pe cine adoră soția ta, vino la fântână."
- Sper să vă accelerez recuperarea. - Și plecarea ta.
Sau poate v-ați îmbrăcat pentru alții.
Încă mai aveți febră?
Ce vă imaginați?
Mulțumesc pentru cele câteva ore de fericire. Sper că n-au fost prea scumpe.
Și promit că amân experimentele până după ce plecați.
Domnule.
Așteptați, doamnă, eu v-am scris. V-am păcălit.
Voi? Și care-i primejdia...
Vă iubesc, doamnă.
Oprește-te, domnule. Scoate spada, te rog.
Oprește-te, Joffrey. M-a adus aici ca să te provoace.
Este o chestiune de onoare, a ta și a mea. Asta nu are preț.
A scos primul spada, e un duel cinstit. Sunteți martor, conte d'Andijos.
Nu știu cine te-a asmuțit împotriva mea...
dar de mă lasă Domnul în viață, îl voi găsi.
- Te lupți bine. - Am învățat să mă bat ca infirm.
Asta nu se-nvață la academie, din păcate pentru tine.
Te-am primit ca pe un fiu. De ce m-ai provocat?
Te-aștept în iad, conte.
Stai. Ai milă, Joffrey, cruță-l!
Să văd brațul.
Atenție!
- E gata. - Mulțumesc, lasă-mă acum.
Doamnă contesă.
Să vă văd brațul.
- Mai sângerați. - Nu-i nimic, se-nchide de la sine.
A fost vina mea.
Lasă-mă să vorbesc.
Conte, cred e timpul să-mi împlinesc datoria maritală.
În noaptea asta vom dormi împreună.
- Nu mai pleci. - Nu.
Sunt a ta.
- Cum trebuie să facă o soție. - Nu ești obligată.
A fost o zi grea, ai fost chiar tu acolo.
Acum oprește-te.
Ați auzit noutățile?
Regele se va căsători cu infanta Spaniei. Asta pune capăt războaielor.
Ceremonia căsătoriei are loc la Saint-Jean-de-Luz.
Pe drumul său, regele va poposi la castelul Peyrac.
N-aveți grijă. Mai avem un om acolo.
Nu de servitori lacomi ducem lipsă.
Mă iubești?
Ești cel mai bun soț pe care mi l-aș fi visat.
Și te admir.
Și te găsesc foarte frumos.
Frumos...
Frumos în felul tău.
Dar mă iubești?
Deci nu mă iubești.
Oricum, sunt multe pe care le iubesc când sunt cu tine.
Regele, vine mai devreme. Am uitat de rege.
Domnule conte, doamnă contesă...
- Copiii? - Cantor, Florimont.
Haideți, băieți. Ascultați-mă.
Îl întâmpinăm pe rege. Când îl vedeți...
strigați "Viață lungă regelui."
- Peyrac. - Sire.
Soția mea.
Mi s-a spus despre averea ta...
dar nu despre bijuteria ta strălucitoare. Contesă, omagiile mele.
Ar trebui să fiți încântată, contesă, se vorbește numai de voi și soțul vostru.
Despre care se spune că-i șchiop, slut și bolnăvicios.
Desigur.
Mai ales comparându-i averea cu cea a regelui.
Și despre voi se zice: căsătoria asta nu v-a împlinit prea tare.
Acum sunteți și pe placul meu.
Soțul meu e singurul meu bărbat. Nu mai simt nimic pentru tine, vere.
Sunt fericită și dacă sunt încolțită știu să mă apăr.
Atunci pregătește-te.
Ce citești pe chipurile astea?
Numai gelozie și frică pentru avutul și puterea lui.
Mă tem că într-o dimineață trezirea la realitate va fi dureroasă.
Sfătuiește-l pe diavolul șchiop să nu se-ncreadă în nimeni.
Vărul Philippe, presupun.
Da, Philippe Plessis-Bellieres. Și mai decorat ca data trecută.
Ce de panglici. Faceți parte din corpul de balet al majestății sale?
Da, sunt mare mareșal al regelui.
Verișoara dumneavoastră nu iubește deloc autoritatea.
Văd că-i fericită alături de voi. Vă felicit.
Și ea mă umple de fericire.
Spre invidia multora.
- Peyrac, chiar voiam să vă văd. - Sire.
Se spune că scoateți aur din piatră seacă.
Este o exagerare, e mai complex.
Scot aur după metode noi, dar deja bine cunoscute dincolo de Rin.
- Aș vrea să văd și eu așa ceva. - După cum vă e dorința, sire.
Pentru mine aurul nu e un scop, ci un mijloc...
un mijloc de-a deschide universități, de-a finanța savanții...
de-a sprijini științele, fără a mă teme de ele.
Adesea sunt mustrat că mă-nconjor de funcționari.
Vă trageți dintr-o familie veche.
Dacă ați veni la Paris, aș fi silit să vă dau o funcție înaltă.
Numai că eu și contesa ne pregătim de un lung voiaj...
Și apoi, în Paris, n-aș fi decât un biet provincial.
N-ați vrea să servesc bine de aici, decât rău din capitală?
Ce bine spuneți.
Atunci, vedem cariera auriferă?
Regele și prințul de Condé trebuie să fie cât mai apropiați.
Cu Peyrac la curte, poate avea neplăceri cu scrisorile.
Să avem grijă ca asta să nu se întâmple.
Să luăm măsuri neîntârziat. De ce nu acum?
Scoatem minereul din mină,
îl aducem cu vagonetul. Îl spargem, îl spălăm,
aici îl depozităm și-l pisăm.
Se amestecă cu fier, îl topim la temperaturi ridicate,
de asta avem nevoie de două foale.
Plumbul topit absoarbe firele de aur.
Mixtura e pisată din nou...
apoi începem cupelația, adică separarea aurului de plumb.
Pudra asta se topește într-un creuzet.
Avem deci un amestec de plumb cu fire de aur...
dar la sfârșit ne rămâne aurul pur.
Și uitați rezultatul.
Aur pur.
E timpul să urcăm.
Urc eu primul, să văd dacă-i totul asigurat.
Așteptați, Peyrac. Peyrac!?
- Regele înainte, ca de obicei. - Doamne.
Să intervenim.
Ajută-mă!
Mathieu, frâna!
Lăsați-mă!
Nu!
Puteți profita de pe urma acestei întâmplări, sire.
Eu... niciodată.
Nu uitați, nu se va spune niciodată.
V-a și spus-o: nu vă urmează la Paris, să vă servească.
Acest moft poate fi contagios.
Nu majestatea voastră-l condamnă, ci înalte rațiuni de stat.
Vreți să revină "Fronda"?
Acest om nu mi-e inamic, nu mi se împotrivește.
Eliminați-l. Cei care vor să vi se împotrivească, vor lua aminte.
Învinuirile sunt ridicole. Fără nicio greutate în justiție.
Vor avea greutatea regelui. Cu cât puterea regelui se face simțită,
cu atât dușmanii vor tremura de frică.
Ce se petrece?
Regele a plecat.
I-ai pe Angélique și pe copii, ți-i încredințez.
Conte Joffrey de Peyrac,
în numele regelui, vă arestez.
Ce trist, mareșalul regelui ajuns simplu agent.
- Ordinul o privește și pe contesă. - Nu, domnule, n-aș vrea să ne luptăm...
Fie, dar îmi dați spada.
Iată că un mareșal face treaba poliției.
- Permiteți-mi să-mi iau rămas bun. - Repede.
- Iubita mea. - Cum cutează Philippe?
Se supune regelui său. Vă lasă liberi, nu vă e dușman.
Nu-l lăsa să te ia! Să te aperi.
Îi urmez.
Mă voi apăra mai târziu.
Vă iubesc, doamnă.
Fiți tare!
Și ați vorbit cu regele?
Nici cu regele, nici cu Fouquet sau Mazarin.
- Toți fug când îi întrebi de conte. - Joffrey e conte de Toulouse.
Cei de aici nu sunt de partea lui?
Aș putea ridica o armată, dar regele l-ar decapita pe Joffrey și pe noi.
- N-ar fi înțelept. - Nici eu, mergem la Paris.
Regele se va-ntoarce acolo după cununie.
Vreau să fac ce mi-a spus contele.
Vroia să mă protejați, nu să mă opriți. Nu mă puteți împiedica, tot voi fugi.
Vreau să nu pierdem timpul. Nu-mi las soțul, are nevoie de un apărător.
- Unchiul meu mă poate ajuta. - Joffrey simțea că ceva se petrece.
Arestarea lui nu-i un capriciu de al regelui, ci victoria dușmanilor din umbră.
În Paris îi veți întâlni fără a-i cunoaște.
Feriți-vă de toți, chiar și de cei mai apropiați.
- Nici vorbă, imposibil. - Doar o noapte.
Soția unui întemnițat în casa unui procuror?
Uite!
Hortense, măcar copiii.
Erai așa de mândră de magul tău din Toulouse. Suportă consecințele.
Ai sosit... Sora mea îmi cere să-i primesc copiii.
Doamnă contesă, puteți rămâne în casa noastră cât veți socoti necesar.
Mulțumesc, domnule, dar eu și servitoarea mea avem unde sta.
Noapte bune, scumpule. Nu vrei să mă săruți?
Mami, tu de ce pleci?
O treime din avere.... e un împrumut pentru rege?
Cadou. Războaiele și măreția îl costă pe majestatea sa mulți bani.
Așa-mi probez loialitatea față de coroană și, sper, susținut.
- Înțeleg. - Ai grijă
ca scrisoarea să ajungă în mâinile regelui.
Niciun avocat nu-l vrea de client. Realizați că regele însuși l-a întemnițat.
Frumos. Joffrey e inocent, tu știi asta.
N-am contestat asta...
dar ceea ce contează e impresia... Vreau să vorbesc cu regele.
Poftim?
Sunt sigură că dacă ajung în fața majestății sale, aș izbuti să-l conving.
Și i-aș mai spune și altele.
Ce altele?
Niște povești din copilărie, care-l privesc direct.
Eu nu cred că regele le-ar aprecia... Dar, Angélique, dragă,
sunt încântat să-ți văd patosul cu care-i aperi nevinovăția.
- Unchiule, aranjezi să pot intra la rege? - La rege... ia-ți gândul.
Sunt dezolat că-mi supraestimezi influența. Poate un apropiat al regelui să te ajute...
Contele de Vallauris? Nu, nu are trecere prea mare...
Știu - prințul de Condé. Sigur va vrea să te primească.
Cere-i prințului. Îl voi fermeca, să mă introducă la rege.
Joffrey de Peyrac, sunt părintele reverend Kircher.
Am venit să vă exorcizez.
Lăsați-ne să trecem.
- Aici? - Da, aici.
Nu găsești unul mai bun. Pe cât e de viclean, pe atât e de drept și curajos.
E omul de care ai nevoie.
- Și nicio vorbă lui Hortense, desigur. - Bineînțeles.
O târfă.
Vino aici, frumoaso, să vezi câți bani îți mai dau...
Sorbonne.
E un bețiv, n-aveți teamă, nu-i rău.
- Îl caut pe Desgrez, avocatul. - Urmați câinele.
Maestrul Desgrez?
Doamnă contesă. Câinele meu e dresat să-i prindă pe fugari.
Dacă-i comandam "rupe", îi rupea gâtul bețivanului.
Nu vă invit să beți ceva, avocații se descurcă greu în timpurile astea.
Așezați-vă.
Cred că am greșit.
Nu par de încredere, e de-nțeles. Dar în locul vostru...
Dar sunt singurul care ar primi să vă apere soțul. Fără argumente, accept.
Numai eu n-am nimic de pierdut. Sunt competent, încăpățânat...
și mi-am pierdut frica.
Soțul vostru e închis la Bastilia. Ăsta-i un semn bun:
Bastilia e închisoarea nobilimii.
Mulți nobili de la curte, obraznici sau prea temerari,
intră și ies de câteva ori pe an.
Sunt maestrul Desgrez. Soția dumneavoastră m-a luat ca apărător.
- Soția mea? - Este în siguranță.
Trebuie protejată. Nu știu cine-i vrea răul și de ce...
dar e în mare pericol.
Joffrey Peyrac, decăzut deja din toate titlurile
și lipsit de toate bunurile sale prin judecata consiliului regelui,
vine în fața curții spre a fi judecat pentru vrăjitorie, magie
și alte fapte împotriva credinței, a securității statului și bisericii.
Domule judecător,
nu avem nicio intenție de a supăra această nobilă instituție,
dar prin ordonanța regală din 26 iunie 1621,
acuzatul recuză validitatea acestei curți
și înțelegem să respingem și toate învinuirile.
Domnule de la Reynie.
Ce onoare: primul păstrător al ordinii publice la judecata unui amărât.
Astfel, toți magistrații vor înțelege importanța
pe care majestatea sa o acordă acestei curți.
- Justiția e liberă. - Și suverană, știu.
Nu v-ați schimbat, ca în timpul școlii. Felicitări.
Îl apărați pe inculpatul cel mai celebru din regat. Sunteți curajos și inteligent,
dar veniți alături de mine, în loc să vă bateți pentru cauze pierdute.
Cunoștințele voastre despre Curtea Miracolelor ne pot fi de folos.
Veniți cu mine, nu vă puneți cu regele Franței.
Regele n-ar trebui să supună justiția.
Voi câștiga.
O să-ți arzi aripile. Crezi că le știi pe toate?
Farmecul contesei v-a făcut să vă pierdeți mințile?
Mie? Să-mi ia mințile o femeie, nobilă, pe deasupra?
- Oamenii voștri n-au cercetat cum trebuie. - Peyrac o să vă tragă după el.
Gândește! Și repede. Sunt și alte căi de-a te pune în slujba legii.
Vino cu mine, vei avea nevoie de ajutor, sunt sigur.
- Aici erați? - Da.
- Cine era? - O veche cunoștință. Veniți!
Am fost la unchiul vostru, mi-a dat asta.
Prințul de Condé vă va primi.
Este cacao. Vine din America. Infanta o adoră.
Așa că și noi.
- Cam amară, nu-i așa? - Puțin.
Ce ați spune de un castel lângă Paris, cu servitori și o rentă de 100.000 de livre?
Ce doriți în schimbul acestui dar generos?
Știți prea bine, ați știut tot timpul.
Scrisorile.
Pe care le-ați furat acum niște ani.
Dați-mi scrisorile și trăiți, bogată.
- Și soțul meu? - Pentru el nu pot face nimic.
Soțul meu sau nimic.
Vreți să pierdeți totul pentru un șchiop desfigurat?
E încuiată, veniți.
E târziu, doamnă, s-au închis toate ușile. Doar salonul de joc e deschis.
Puteți ieși numai prin spate.
Scara vă duce pe chei, nu vă temeți.
Atenție.
Lăsați-mă să deschid poarta de jos.
- Fugiți, doamnă. - Margot?
Nu-i ea, am greșit. E servitoarea.
- Ajutați-mă, doi bărbați mă urmăresc. - Numai doi?
Scuzați-mă.
Nu te apropia, tatăl tău mi-a întins o capcană.
Nimic nu mă miră la el.
E aliatul tău?
N-am nimic de-a face cu el. Ce faci aici, verișoară?
- Nu te privește, vere. - Te expui la multe pericole.
Atunci, ajută-mă.
Ca să aperi, întâi cucerești.
Oprește-te. Margot, servitoarea, a fost ucisă sub ochii mei.
Nu văd niciun pericol de moarte aici, doamnă contesă.
Trebuie să ies de aici, ajută-mă, te rog.
Știai de tatăl tău?
Lichea!
Se pare că ai dreptate.
Roagă-te, pot ucide câțiva, dar nu pe toți.
Stai după mine.
Plecați, domnule, treaba asta nu vă privește.
Familiile Plessis-Bellieres și Sancé sunt unite din 1482.
Sângele ei e și al meu.
Spuneți-mi, micuților,
cine v-a trimis aici? Nu e treaba dumneavoastră.
Omorul și hoția, treburi nobile?
Poate la Louvre, dar aici sunteți pe teritoriul meu.
- Dați-mi voie să mă prezint, Vulpoiul. - N-ai nicio șansă.
- Suntem mai mulți. - Angélique, stai în spate.
Fugiți cât mai repede.
Pe aici!
- Ajutați-mă! - Pe aici!
Stai!
- Cățea! - Opriți-vă!
Ești a mea, să vezi ce-ți mai place.
Flipot, zis și Șopârlă. Servitorul vostru, doamnă.
E suficient?
Singurii mei bani sunt cei pe care-i fur, domnule.
Haide.
Dezbrăcați-i și aruncați leșurile-n Sena.
Îngerii te aibă-n pază, Margot.
Doamnă, trebuie să plecăm. Veniți.
Hai, Sorbonne.
Vă ducem la adăpost.
Sunteți în siguranță aici.
I-am ajutat în chestiuni legale. Mi-s datori.
Angélique, așteptați, vreau adevărul.
Au încercat să vă omoare la Louvre și apoi pe străzile Parisului, asta-i o întâmplare?
Cum să vă scap soțul, dacă nu-mi spuneți nimic?
Vreau să vorbesc cu Joffrey.
- Asta-i tot? - Da, faceți ceva.
Să intrați în Bastilia, asta-i tot? Sorbonne!
Târfa pentru prizonier.
Putem vedea?
Vedem, dar nu punem mâna.
Nu te învinui că nu mi-ai spus.
Știam, că de fapt, vor să mă îndepărteze de tine.
Îți voi ordona ceva.
Vreau să-l asculți orbește.
Dispari din Paris. Pe tine te vor.
Nu, și pe tine vor să te omoare.
Iubita mea, am trecut prin situații mai dificile...
Au încercat să mă otrăvească și-s ciuruit de săbii, dar iată-mă aici.
Să nu crezi nici dacă afli că am murit, nici dacă-mi vezi cadavrul.
Să mor, nu-mi stă-n putere. Și tu trebuie să fugi.
Și spune-i totul lui Desgrez, are tăria de-a lupta cu autoritățile.
Profită, trebuie să ai grijă de copii.
Nu, vreau să crească lângă tatăl lor.
Iartă-mă, Joffrey, nu te voi asculta.
Nimeni și nimic nu mă va opri să te salvez.
Ce e?
Te iubesc.
Ce ați făcut cu acele scrisori?
Doamnă, trebuie să vorbiți. Le-ați distrus?
Nu, n-au părăsit niciodată castelul.
Cu puțin noroc, am să le găsesc.
Prințul de Condé dă o tentă politică acestor scrisori
și, în țara asta, dacă începe cu politica...
Dar turnura procesului nu ne dă de ales.
Pentru scrisori, de cine aveți nevoie ca să le recuperați?
- De Șopârlă. - Așa... Flipot.
Da, Flipot.
Trebuie să merg la Curtea Miracolelor. Ăla nu-i un loc pentru o doamnă, nu...
Cer să fiu primit de Cul-de-Bois.
Avocatule, mă-ntreb dacă n-ar trebui să-ți iau gâtul.
Sunt sigur că va veni ziua când vei lupta contra noastră,
când ne vei fi dușmanul cel mai de temut.
- Dar, deocamdată, voi plăti. - Da...
De ce să luați gâtul unui client bun? Cer ajutorul lui Flipot, Șopârlă.
Flipot e cel mai bun.
Următorul nostru martor, contesa Lazareff.
- O cunoașteți? - O fostă curtezană.
De șape ani sunteți ocrotită la mânăstirea Sainte Grace.
Înainte, la curtea contelui Peyrac,
ați asistat la ritualuri barbare, acte de spiritism și vrăjitorie?
Ați asista la așa ceva?
Da, jur pe numele lui Iisus.
Verișoara ta-i nebună, fiule.
De când i-a fost arestat soțul, acel diavol...
aduce rușine asupra familiei. Dar să nu mai discutăm.
De când un tată dă socoteală fiului său?
De când tatăl pătează numele fiului său.
Atunci dormi liniștit, flăcăiandrule. Numele-ți n-a fost și nu va fi pătat.
Vă temeți pentru viața dumneavoastră?
Asta nu te privește.
Poți pleca, acum... domnule fiul meu.
Ușor.
Cu grijă.
- Deci, le-ați găsit? - Nu, nu-s aici.
Alături.
Nimic, cobor.
- Nu-i posibil, acolo-s scrisorile. - Nicio scrisoare, nimic.
E o capcană, contesă.
Veniți!
Întoarce la castel! Întoarce!
Înconjurați lacul.
Văd o umbră acolo, intră-n castel.
Pe aici.
- Pe aici. - Nu, pe acolo.
- După mine! - Nu-i scăpați!
Pe aici. Iute.
Stați împreună.
Să nu scape!
Așteaptă.
Să mergem.
La zid.
Nu sunt aici.
Nu te-ntreb, verișoară, ce-i cu vizita asta târzie.
Îți mulțumesc, dragă vere.
Tot ce vreau e să fii mulțumită.
Nu sunt...
mi-am pierdut speranța, aici, unde a început totul.
Haide.
Asta căutai, cumva?
Am sta aproape de locul în care dispărusei.
Vroiam să-ți pedepsesc obrăznicia.
Să spunem că n-a existat niciodată.
Nu mai pierde timpul.
Cum să-ți mulțumesc?
Dacă te-ajută să-l scapi pe diavol, ia-le.
La Paris. Iute!
Ea-i aici.
Domnul de la Reynie?
Domnule Desgrez, v-ați călugărit?
Să nu fim văzuți împreună.
Ultima dată mi-ați făcut o propunere.
Accept, dar cu o condiție: vreau să-l văd pe rege.
- Prost moment, Mazarin e mort. - Am documente care l-ar interesa.
Pe aici.
Nu pierdeți vremea, grăbiți-vă.
A murit ca un bun creștin.
Pot să-l întreb pe majestatea sa, ce va face?
Până acum, am lăsat treburile guvernării pe seama cardinalului și a miniștrilor.
Sunt la vârsta la care pot domni singur.
Domnule Colbert, voi fi luat în serios?
Nu sunt foarte sigur, sire.
Sire, sunt contesa de Peyrac, fiica baronului Sancé de Norens.
Vă cer o audiență.
Lăsați-o.
Soțul meu, contele de Peyrac a fost învinuit de uneltiri, dar este mâna altora.
Adevărații complotiști, cei care vă doreau moartea, sunt aici.
Acești complotiști, cum le spuneți, nu mai sunt o amenințare.
Sunt apropiații mei și știu să-i țin în frâu.
- Nu! - Tocmai pentru că le știu trecutul.
Sire.
Dar soțul vostru este de nestăpânit.
- E prea bogat, prea liber, prea puternic. - Și de asta trebuie să moară?
- Asta va decide tribunalul. - Tribunalul e o farsă.
Soțul meu a fost condamnat de la arestare, de voi. Îi sunteți călăul.
Nu uitați cui vă adresați.
Doamnă, nu vă arestez fiindcă-i zi de doliu, dar să nu vă mai văd niciodată.
Eliminați-o. Nu dați greș, alt prilej n-o să mai aveți.
Scrisorile-s distruse, de ce vă mai temeți.
M-a văzut...
cu preotul ăla. Nu am nicio îndoială.
Mazarin m-a sfătuit să fac din Peyrac o pildă.
Și moartea lui nu vă eliberează de promisiune?
Dimpotrivă, Colbert. Sunt încă și mai dator.
Așa vor înțelege că nu-mi arde de glumă.
Vinovat de complot împotriva bisericii și a regelui,
de seducție, magie, vrăjitorie și alte nelegiuiri,
pentru care va fi dus fără întârziere în Place de Greves
și va fi ars pe rug, până ce oasele
îi sunt cenușă, care va fi împrăștiată în vânt.
Condamnatul vrea să spună ceva?
Vrea să împărtășească părerile sale de rău pentru viața dusă?
Ce regrete aș mai putea avea?
Mi-am trăit nebuniile și poftele în libertate,
mai liber decât cei mai mulți dintre cei de aici,
îngenunchiați de autorități și despotism.
Mi-am trăit viața cu patimă...
și am întâlnit o femeie unică, ce trebuie să știe...
că de acolo unde mă duceți, chiar cenușă fiind...
îi voi apăra mereu, pe ea și pe copiii pe care mi i-a dăruit,
și că cea mai mare durere a mea e...
că trebuie s-o părăsesc.
- Luați acuzatul. - Sentința asta-i o parodie.
- Cerem dreptate! - Arestați-l!
Sorbonne?
Haide.
Joffrey?
Nicolas, așteaptă...
Bun venit, contesă, în regatul meu.
- Cum ai ghicit? - După râs.
Acum nu mai râd. Urlu.
Tu m-ai făcut să ajung hoț, cerșetor, ucigaș.
Tatăl tău nu și-a ținut făgăduiala. A trimis după mine, am omorât doi...
Dar tu... știam că am să te văd iar.
Era destul să pândesc casa procurorului. Știam că vei apărea din nou.
- Și că vei fi a mea. - Nu, Nicolas, îl iubesc pe Joffrey.
- Nu mai are mult. - Salvează-l.
- De ce aș face-o? De ce? - Atunci mă descurc și fără tine.
Ridici o armată?
Contele de Peyrac a ascuns o comoară în casa lui.
Numai eu știu unde e.
Mă ajutați să-l scap pe conte și comoara e a voastră.
Întâi să vedem aurul la culoare, frumoaso.
Nu, întâi m-ajutați să-l eliberez pe Peyrac.
Peyrac odată ajuns la adăpost, voi rămâne cu voi până aveți comoara.
Joffrey, ești liber.
L-au dus mai devreme în Place de Greves!
Moarte! Moarte!
Fugiți, doamnă, salvați-vă!
Păzea!
Doamnă, ca să scăpăm cu viață, trebuie să ne despărțim.
Mă ocup eu de cei doi. Ascultați-mă. N-am să vă uit niciodată!
A fost o onoare să vă slujesc. Haide! Vă aibă Domnul în pază.
Trebuie să trăiți, doamnă!
Haide!
Pe aici, Sorbonne.
Tu ia-o pe aici, tu pe acolo.
Nu-ți vrem răul, avocatule. Spune-mi unde e și poți pleca.
Hai, rupe!
Rupe.
Pe aici!
E moartă de frig, iar peștii din Sena au făcut restul.
Da, o recunosc pe contesa de Peyrac, născută Sancé.
O recunosc pe Angélique de Sancé. Odihnească-se în pace.
Bun venit printre noi.
Sunteți în siguranță acum.
Și ea-i în siguranță.
În sfârșit, te-ai trezit...
Credeam că te-am pierdut.
Ai fost în agonie zile bune.
De ce nu m-ai lăsat să mă înec, Nicolas? De ce nu m-ai lăsat să mor?
Pentru că ești deja moartă.
O sărmană ți-a luat locul.
Contesă sau cerșetoare, moartea-i la fel pentru toți.
- Ce tot spui? - Angélique de Sancé, contesă de Peyrac,
s-a înecat în Sena, e moartă acum.
Îți ofer o viață nouă. Te fac regina domeniului meu.
Regina cerșetorilor, a hoților, a nedreptățiților,
lumea celor de jos, trăim în mizerie și pentru răzbunare!
Vei fi marchiza lor.
Marchiza Îngerilor. Cu noi, vei învăța să trăiești din nou.
Te-nvăț să furi, să omori, să cerșești, să te deghizezi.
Vei învăța, aici, în Curtea Miracolelor, să te transformi,
să fii frumoasă și atractivă, sau bătrână, urâtă și știrbă.
Aici, în Curtea Miracolelor, vei învăța să trăiești într-o lume care nu ne vrea.
Vreau să mor, Nicolas.
Dacă vrei...
foarte bine!
Dă-i drumul, lama-i ascuțită!
Du-te la Peyrac al tău.
Du-te!
Copiii tăi te vor urma.
Sunt la sora mea.
Sora ta și soțul ei se ascund în provincie.
Au lăsat copiii la o doică pe care n-au plătit-o... la Paris, când n-o plătești,
copiii mor de foame și sunt vânduți.
Minți!
Numărul 5, strada Archange-Olive. Du-te să-i vezi.
Hai, copii!
Dacă nu muncești, nu mănânci.
Florimont, sus!
Fă ce-ți spun, haide!
- Mama? - Copiii mei.
- Mama. - Veniți.
- Haide, fugim. - Ce faci, cerșetoareo?
- Gaspard, a luat copiii. - Dacă-i vrei, plătește.
Să văd banii. 20 de arginți, dacă nu, chem...
Ucigașa! Ucigașa!
Ajutor! Ucigașa!
Faceți loc!
- Trăiască regele! - Trăiască Louis XIV!
Ăsta-i Louis Dieudonné de Bourbon, Louis XIV, regele Franței,
ucigașul tatălui vostru.
Mă jur că într-o zi îmi voi recăpăta rangul, voi fi iar bogată
și voi reabilita numele lui Peyrac.
Să nu crezi nici dacă afli că am murit, nici dacă-mi vezi cadavrul.
Să mor, nu-mi stă-n putere.
SFÂRȘITUL PRIMEI PĂRȚI
Traducerea și adaptarea: tatajohny11
Revizuire și sincronizare: muLineZu