Traducerea și adaptarea: demonseye Subtitrări-Noi Team
O ZI LA MIDDLETON
E o fanfară.
Grozav... muzică de sosire.
Este "Fanfară pentru un fiu". O piesă clasică.
Tată, am cedat în privința cămășii. Dar cravată nu pot.
Un tânăr cu cravată reprezintă o declarație.
Care, că tatăl meu mă îmbracă dimineața?
Nimeni nu poartă cravate la chestii din astea.
Ce-i?
Fără cravată, o să avem discuția despre sex.
Of, Doamne.
Am nevoie de un cuvânt din șase litere pentru lamă.
- Lamă? - Da.
Vicuna.
Cum poți să știi așa ceva?
- Dă-mi altul. - Bine. Superfluu.
Care e un alt cuvânt pentru superfluu?
- Superfluu? - Da.
Iubito, tocmai superfluu este celălalt cuvânt.
Haide, are 11 litere.
- Mamă? - Da?
- Tocmai ai ratat intrarea. - Ba nu.
Ai privit drept la indicatorul care spunea
"Campusul Middleton nu e în această direcție."
Habar n-am despre ce vorbești.
Ce naiba ai? O să mă faci să întârzii.
E nefolositor!
Ce e nefolositor?
Nenorocitul de cuvânt din 11 litere pentru superfluu.
Nefolositor.
Corect?
Ascultă, Conrad, știu că Middleton
nu este în vârful listei tale, dar acordă-i o șansă.
Uneori un loc te poate surprinde.
Sunt surprins că nimeni nu poartă cravată.
Nu poți parca cu fața, ca toți ceilalți șoferi de pe planetă?
Ți-am mai spus, ai vizibilitate mult mai bună
când ieși dintr-un loc de parcare...
Tată, tocmai ți s-a ocupat locul.
Bună. Scuză-mă.
Scuză-mă.
Scuză-mă... Bună dimineața.
- Bună. - Bună dimineața.
Mi-ai ocupat locul.
Am crezut că parchezi în acela.
Nu, vroiam să dau îna... vroiam să merg...
și apoi să dau cu spatele în acesta așa.
Ești unul dintre ăia...
- Asta ce vrea să însemne? - Ascultă, asta e o parcare.
Acolo e un loc. Poți sărbători.
Să sărbătoresc?
Normal că un tip cu papion o să parcheze cu spatele.
Mamă, las-o baltă.
Să sărbătoresc...
Pun pariu că-și calcă și lenjeria intimă.
Eu pariez că așteaptă 30 de minute după ce a mâncat înainte de a înota.
Știi că superfluu să faci spume, nu?
Da, și pariez cu tine că și-a obligat băiatul să poarte cravată.
Doamne, hai să mergem odată!
Normal că are un X5 cu roți de 100 de cm
pentru că știm cu toții ce înșelătoare pot fi drumurile astea asfaltate.
Avea plăci de înmatriculare din Colorado.
Da, Dumnezeu să păzească urșii grizzly.
Bun, mă adresez tuturor.
- Veniți mai aproape. - Hai că începe.
Sper că toată lumea a călătorit cu bine, acum este turul de ora 10.
Bine ați venit la "Faceți cunoștință cu Middleton"!
Mai întâi faceți cunoștință cu Justin. Bună.
Ăsta sunt eu. Eu sunt Justin. Mă bucur să vă cunosc.
Eu am să vă fiu ghid astăzi.
Hai să împărțim astea...
o mică broșură, o hartă a campusului, ca să știm pe unde mergem.
- Mulțumim. - Bun, în regulă.
Câteva detalii despre mine... Sunt în anul trei la facultate
și fac două specializări în muzică și horticultură...
cunoscută din păcate ca un răhățel.
Mulțumesc.
O să facem un tur de două ore,
după care o să facem o pauză de masă.
Și apoi o să facem un lucru foarte interesant.
Vă veți întâlni cu un membru din administrația
a departamentului pe care l-ați ales.
Și până când va suna clopotul de amiază...
vă veți fi îndrăgostit deja.
Garantez.
Bun, hai să pornim acest trenuleț turistic,
vedete rock ce sunteți.
Hai! Să ne punem în mișcare.
- Au un planetariu. - Este un observator.
Este un observator, șefule.
... pe care ne aflăm acum...
a fost construit de o mie de copii în 1842.
Ce irosire inutilă a unei cravate așa de frumoase.
Mie-mi spui?
O zi splendidă. Să mergem încoace.
Veniți, veniți. Nu fiți timizi.
Nu sunt decât eu.
Colegiul, care este situat
pe mai mult de 162 de hectare care îți taie respirația,
a fost fondat în 1887 de către Lowndes Pope Middleton,
care, în tinerețe, a făcut avere din grăsime de balenă
înainte de a-și descoperi adevărata chemare
în învățământ și acțiuni filantropice.
Statuia sa de bronz stătea cândva pe acest piedestal,
dar a căzut pradă unor bandiți la sfârșitul anilor '60.
Și de ce nu l-au înlocuit?
Ei bine, aceste cizme au devenit într-un fel
o metaforă vie pentru misiunea lui Middleton.
Au existat ceva decese în campus?
Ați rămâne surprinsă. Sunt multe decese.
Glumeam. Nu există.
E un loc foarte, foarte sigur aici.
Avem o echipă de pază alcătuită din studenți voluntari.
Patrulează permanent. Le-am dat niște bastoane mici.
Și se asigură că toată lumea este în siguranță.
E un sistem care funcționează bine.
Văd că vârful cizmei este destul de uzat.
Este vreo tradiție să se frece vârfurile acolo?
Da, chiar este. Vă mulțumesc că ați adus vorba despre asta.
Înaintea unei zile importante, a unui test sau a altui lucru,
trebuie să săruți cizma.
- Violuri sunt? - Dumnezeule.
Foarte multe violuri. Dar asta e ceva tipic facultății.
În asta vă băgați.
Da. Așadar, e o tradiție nemaipomenită.
- Am nevoie de cafea. - Ai băut două cești în mașină.
- Vrei una? Îți aduc una? - Nu.
Perfect. Alte întrebări? Ador întrebările.
Nici măcar n-or să-și dea seama că am plecat, bine?
Următoarea oprire în cadrul turului nostru
va fi Biblioteca Pope.
Chestia asta este nou-nouță, așa că o să fiți destul de impresionați.
Dar aveți grijă să nu murdăriți sticla.
E de la spital. Ne vedem la bibliotecă.
S-a făcut.
Și ștergeți-vă pe picioare înainte de a intra.
Să mergem, ștrengarilor.
Ne simțim bine, hai, spuneți cu voce tare.
Alo. Da, aici dr. Hartman.
Da. Alo? Da, dr. Ha... Alo? Alo?
Incredibil.
Unul dintre acelea, vă rog.
Să fie două.
Am auzit că țin doctorul la distanță.
Am vorbit... doctorul... dar... când... George, ești aco...
... legătura... George?
George? Hei.
George, ești aco...?
... nu te aud... ești acolo?
George, eu mor aici. Ajută-mă.
Larry, ești acolo? Larry.
- George, mai ești acolo? - Da, te aud.
George?
Ascultă-mă, Larry, n-ai de ce să te îngrijorezi.
Ești pe mâini bune. Vreau să te liniștești.
Poți să mă suni oricând, bine? Larry? Larry?
Lucrurile astea așa de superflue, nu crezi?
Poftim?
Tururile astea.
Superflue?
Stai să ghicesc. Ești profesoară de engleză la liceu.
Greșit. Dar dumneata?
Stai, lasă-mă să ghicesc.
Ești manechin la Frații Brooks?
Sunt chirurg cardiac. Vorbeam cu un pacient.
Deci poți repara o inimă la telefon?
Depinde de planul de date.
Și o să scape?
Nu sunt sigur.
George Hartman.
Ce e?
Omul inimii?
Da. Ce pot să spun? Îmi plac lucrurile clare.
Eu sunt Edith Martin.
Edith?
Da, știu că e un nume învechit, dar o să revină.
O să vezi.
Scuză-mă?
Știi unde este... Biblioteca Pope?
Da.
Este clădirea de lângă clădirea din spatele clădirii aceleia.
- Deci lângă? - Exact.
43.000 pe an și asta e tot ce pot face?
Ți-ai obligat băiatul să poarte cravata, nu-i așa?
Vrei să spui irosirea cravatei.
Păi, este evident că nu vrea să o poarte.
Nu încercam decât să-l încurajez.
Fiica dumitale părea foarte hotărâtă.
Audrey. Da, i-am dat numele după Audrey Hepburn,
dar a fost un calcul greșit. Trebuia să-i spun Benito.
- O fascistă cu telefon inteligent. - Corect? Dumnezeule!
Dacă Audrey ar trebui să renunțe la telefon
sau la un rinichi, sunt sigură că acum s-ar afla la dializă.
Middleton este primul vostru popas?
Nu, este singurul nostru popas.
Da, n-am reușit s-o fac să caute și alte locuri.
Trebuia s-o însoțească soțul meu, dar...
n-a putut scăpa de la serviciu.
Eu i-am spus soției mele că...
n-aș rata asta pentru nimic în lume.
Îmi pare a fi o bucățică de rai.
- Middleton? - Da, Middleton.
Cam mic pentru gustul meu.
Tuturor ne plac foarte mult cărțile aici la Middleton.
Suntem mari amatori de cărți.
Biblioteca noastră, Biblioteca Pope,
dispune de peste 200.000 de volume,
precum și de o uriașă colecție de cărți rare.
Nu e mic. E doar intim, asta e.
Chestiile astea sunt ca un spectacol cu un câine pe spatele unui ponei.
Nu-i sugerează copilului tău în niciun fel
cum ar fi dacă chiar ar urma cursurile aici.
E doar o zi ca oricare.
Cărțile sunt precum revistele zeilor. Am dreptate?
Uneori o zi poate reprezenta o eternitate.
Mai ales dacă ești în compania unui bărbat
care parchează cu spatele.
Este un loc potrivit studiului.
De fapt, sus este un etaj unde trebuie să păstrați tăcerea.
Tururile astea sunt ca o primă întâlnire.
E deșteaptă. E drăguță. Miroase frumos...
Poate că încerci și să-ți strecori mâna pe sub bluza ei...
Preferatele mele sunt "Cat Fancy" și "Dog Fancy",
"House and Garden", "Botanist's Weekly",
"Architectural Digest"... O gamă întreagă de lecturi.
Aici găsiți multe reviste de calitate.
Încerc întotdeauna să fiu la curent.
Un lucru foarte interesant...
actualmente am împrumutat de la Biblioteca Britanică
un manuscris al renumitului poet și autor Charles Dodgson.
Dodgson nu a scris sub numele său adevărat.
- Lewis Carroll. - Foarte bine.
Capodopera lui Carroll,
"Alice în Țara Minunilor",
o să se afle aici până la sfârșitul lunii, așa că suntem foarte încântați.
Scuză-mă.
Cred că este extraordinar
faptul că lucrarea de căpătâi a lui Carroll este disponibilă
la o facultate atât de mică.
Cred că este incredibil.
Dar să știți că aici se întâmplă o mulțime de lucruri nemaipomenite.
Weekendul trecut,
Snatches of Pink au susținut un concert gratuit în curtea centrală.
Justin?
Pe o scară de la 1 la 10,
ai putea nota efectul, asupra vieții tale,
al manuscrisului aflat în vizită
respectiv al concertului Snatches of Pink?
Snatches au fost tari.
Snatches au fost tari, George.
- Așadar, hai să... - Tari.
Hai să plutim mai departe către acest dormitor.
- Că tot vorbim despre plutit... - Știu ce înseamnă asta.
Sus pe scări și, ca o ironie, e imediat după litera P.
Bun, așa că să mergem.
Acest dormitor pe care o să-l vedem
poartă numele celui de-al patrulea dintre
cei șapte copii nelegitimi ai lui Middleton.
- Osborne. - Îmi furi toate replicile.
Ești pornită rău.
Ea e cea pe care trebuie s-o învingeți, băieți.
Șapte copii cu șapte femei...
Middleton nu era Moby Dick.
- Salut. - Salut.
- Sunt pornit rău în clipa asta. - Femeia asta mă exasperează...
e complet dusă cu capul.
Arăți foarte bine.
Să aranjăm un pic aici și suntem gata.
Ce părere ai până acum?
- Despre ce? - Despre Middleton.
E mic.
Nu e mic. E intim.
De ce încerci să-mi bagi pe gât locul ăsta?
Cine îți bagă pe gât ceva?
Nu poți să mă lași să mă lămuresc singur?
Cum o să te lămurești cu genul ăsta de abordare superfluă?
Superfluă?
Superfluă. În traducere pentru tine, "nu tare".
Tată, nu spune "tare", te rog.
Unde te duci?
Vreau să mă lămuresc singur.
Cred că este runda a doua.
Bună. Ce mai faci?
Crezi că sunt în anul întâi?
Da.
Continuați, continuați.
Știi, nu e politicos să te holbezi.
- Nu mă holbez. - Erai ca o statuie.
- De când erai acolo? - Suficient cât să te prind holbându-te.
- Ce faci aici sus? - Mă duceam la toaletă.
Asta vrei să pară?
Pentru că eu pariez că mă urmăreai.
- N-am făcut așa ceva. - Ba desigur că ai făcut-o.
Da, aș putea spune cu ușurință că ai venit aici ca să te pot urmări.
Ai putea. Dar ai greși.
Scuzați-mă. Încerc să scriu o lucrare aici.
Știți, asta e bibliotecă.
Îmi cer scuze. Am fost nepoliticoși.
La ce lucrare scrii?
Nu cred că v-ar interesa.
Încearcă. S-ar putea să te surprind.
Ce ai acolo? Hemingway? Steinbeck?
Drăguț. "Imagini de înstrăinare sexuală"
"legată de Grădina Maimuțelor"
din "Casa de pe Strada Mango."
Nu te pot ajuta cu nimic. Succes.
Ce ați făcut, v-ați despărțit de tur?
- Da. - Da.
- Răhățelul? - Da.
Vă descurcați mai bine pe cont propriu.
Mulțumesc.
Recunosc, te-am urmărit.
De ce?
- Am vrut să-mi cer scuze. - Pentru ce?
Pentru că am fost genul ăla.
Nu ești chiar genul ăla.
Fiul tău crede că ești genul ăla.
Dar, crede-mă, cu siguranță nu ești genul ăla.
Grădina Maimuțelor de acolo va ajunge să fie genul ăla.
Oricum, scuzele au fost acceptate.
Mulțumesc.
Unde crezi că sunt copiii?
Păi...
biblioteca...
Potrivit programului, la Sala Osborne.
Da?
- Sala Osborne e... - Unde e?
... prin zonă?
Este în clădirea de lângă clădirea din spatele acelei clădiri.
Sala Osborne, locul spre care mă îndrept.
Stai să ghicesc...
Vinzi...
antichități.
Echipamente de grădinărit.
Echipamente antice de grădinărit.
- Mobilă pentru copii. - Serios?
Mobilă de lux pentru copii.
Și ce constituie mobila de lux pentru copii?
Faptul că e în magazinul meu.
Dar tu?
Așadar, repari inimi sfărâmate. Mai ai alți copii?
Nu. Tu?
Nu. De-abia îi putem face față lui Audrey.
- Am crezut că or să fie aici. - Da.
Alo?
- Sus în această clădire... - Bună. Unde ești?
Unde ești tu? Parcă ai spus că o să facem asta împreună.
Da, așa am crezut, până când a devenit evident
că am devenit o sursă nesfârșită de stânjeneală pentru tine.
Știi cât de importantă este ziua asta pentru mine.
De ce faci asta?
Nu știu. Nu știu la ce te referi.
"Câți oameni au fost uciși la Middleton?"
Lasă-mă.
Mă condamni pentru că sunt un părinte grijuliu?
Nu, condamn sucubul care a pus stăpânire pe sufletul tău
și se plimbă pe aici în hainele tale.
Tocmai m-a făcut sucub.
- Sucub? - Ascultă-mă, Audrey.
Nu, mamă, ascultă tu.
Acesta e începutul experienței mele la Middleton.
Și n-am de gând să te las să mi-o strici.
O să învăț aici. O să învăț cu Emerson.
Și mai știi ceva? Am de gând să și termin.
Asta ce mai înseamnă?
Înseamnă că nu o să mă mulțumesc
să vând mobilă tot restul vieții.
Nu pot. Nu pot. Nu.
Doamne!
Bine. Știi ceva?
Aș spune că te comporți precum...
un cuvânt din 4 litere care seamănă cu "câine-femelă".
Bine.
Ascultă, când eram la bibliotecă,
am dat întâmplător peste decanul studenților,
care s-a oferit să ne conducă pe mine și pe George
- într-un tur personal al campusului. - Cum?
- Decanul Pruitt? - În carne și oase.
Dar ce vedem noi nu figurează în turul obișnuit. Nu.
Tu te întâlnești cu Middleton-ul. Dar noi o să-i luăm pulsul.
- Serios? - Serios.
Așa că ai suficient spațiu personal.
Bucură-te de turul formelor de fursecuri cu Răhățelul.
Și... sună-mă când ai nevoie să ajungi acasă.
- A fost foarte impresionant. - Ce?
Felul convingător în care ți-ai mințit fiica.
Da? Nici măcar nu mi-am făcut încălzirea.
Știți, nu mă pot abține.
Ajuns aici, trebuie să vă spun
câteva lucruri realmente grozave despre Middleton...
- Bună. - Bună. Ce mai faci?
- Audrey Martin. - Bună. Conrad Hartman.
Din parcare, mai devreme...
- Da, îmi aduc aminte. - Da.
- Mă bucur de cunoștință. - De asemenea.
Și unde e mama ta?
Cui îi pasă?
Cum adică?
Pare ca lumea, pentru o mamă.
Mama ta de ce nu a venit?
Păi, asta e dorința tatei.
Iar dacă e dorința tatei, este și dorința mamei.
Bănuiesc că încercat un fel de apropiere,
dar eu nu o simt deloc așa.
Totul pare atât de... superfluu.
- Ai spus "superfluu". - Da, superfluu.
Da.
Știi, poate că Grădina Maimuțelor are dreptate.
Poate că ne-am descurca mai bine pe cont propriu.
Să înțeleg că vrei să chiulim de la tur?
- Da. - Și ce-i spun lui Conrad?
Nu știu. Lasă-l și pe el să respire.
Înțelegi? Lasă-l să-și desfacă cravata.
Dar vizita asta a fost ideea mea.
O să creadă că l-am abandonat. Nici măcar nu are bani pentru prânz.
Nu prea se poate.
Știi, probabil sunt la ore. O să le aducem înapoi.
- Nu. - Ăsta e destin pur și simplu.
Ăsta e furt, Edith.
Când ai mers cu bicicleta ultima oară, George?
Da, exact ce vroiam să demonstrez. Acum hopa sus.
Dacă ne luăm după Răhățel,
avem un pic peste 162 de hectare
care-ți taie respirația la dispoziția noastră.
Înțelegi? Avem nevoie de viteză.
Ei, hai, o să le aducem înapoi.
Hai odată, Hartman!
Scoate-ți bățul ăla din fund!
Dacă e pe din astea...
- 12. - 12 ce?
Ultima oară când am mers cu bicicleta, aveam 12 ani.
Ești sigur că te simți bine, George?
Pari a fi genul de om care trebuie să poarte cască.
Cred că mi-am pierdut un testicul.
- Te simți bine? - Da. Lasă-mă doar o clipă.
Incredibil.
Privește, se poate vedea tot campusul.
- Se poate vedea orașul... - Da, da.
Se poate vedea singura mașină parcată cu spatele.
Da.
- Vino încoace. - Da, da.
Ai citit ce scrie despre clopotnița asta?
- Nu. - Există o legendă a clopotniței.
Am văzut-o aici în... Aha, uite-o.
Edith! Edith, nu face așa.
Nu te apleca așa.
Scrie aici că turnul a fost terminat în 1917,
anul în care SUA au intrat în primul Război Mondial.
Peste 150 de studenți de la Middleton s-au înrolat în armată.
Și era o tânără pe nume...
o boboacă, pe nume Matilda Reynolds,
al cărei iubit, Seymour Sternshine,
se afla printre noii recruți.
La plecarea lui, ea a urcat treptele acestui turn
și a stat în fereastra dinspre est,
cu fața către Europa, normal,
unde și-a declarat în tăcere iubirea eternă pentru el,
jurând să urce în turn
la aceeași oră în fiecare zi, până când el se va întoarce teafăr de la război.
- Dragoste de tinerețe. - Și ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat?
Spune că...
Seymour a fost ucis.
Da, a fost ucis de...
de iureșul unei turme de porci fără stăpân, în Valea Loarei,
care a lăsat fără viață aproape întreg plutonul său,
cu excepția fratelui său mai mic, Ernest Sternshine,
care era gornist și a trăit să spună povestea.
Se pare că notele do înalte au alungat porcii fără stăpân...
urechile foarte sensibile pe care le au porcii.
Seymour Sternshine...
De acord, un ceva probleme
când joc pocher într-o cameră puternic iluminată.
Vino încoace.
Nu se poate să ratezi așa ceva.
Nu, mi-e bine. E o briză plăcută aici.
- O briză plăcută aici. - Vino încoace.
- Nu se poate! - Ba da.
- Da? - Da.
- Ți-e frică de înălțimi? - "Frică" e prea mult spus.
Hai să spunem că încerc să-mi organizez viața așa încât
înălțimile să nu aibă vreun rol de jucat.
Deci, deschizi pieptul unui om cu un cuțit foarte ascuțit,
dar nu poți sta aici lângă balustrada asta?
E ceva mai complicat de atât, dar, în mare, da.
Nu! Hai. O să te ajut eu.
- Nu, ascultă... - Te ajut eu.
O să am grijă de tine. Promit. O să am grijă de tine.
- Edith... - Hai.
- Edith, nu pot să merg acolo. - Ba poți.
- Nu, nu pot. - O să te ajut eu.
- Nu pot merge acolo. - Ba poți.
- Ascultă-mă cu atenție. - O să te ajut eu.
- Edith. - Hai. Hai, George.
- Nu pot merge acolo. - Ba poți.
Hai, copăcel.
Haide...
Nu se poate să ratezi așa ceva.
Gata, am văzut o pasăre.
Am văzut o pasăre.
Edith...
Mulțumesc.
Deschide ochii.
Dumnezeule! Deschide ochii!
Dumnezeule... Dumnezeule!
Doamne!
Încep să consider Middleton intim.
Nu! Chiar așa?
Așadar, aceasta este biserica lui Santos Dominicus Ignatius Aloysius
iar ceea ce-mi place mie la acest loc este reverberația.
Uneori vin pur și simplu aici și cânt.
Mă înțelegeți?
Chestii din astea.
Nu sunt o persoană credincioasă,
dar consider că există ceva foarte puternic,
așa că vin aici în timpul tururilor.
Suntem abia la jumătatea turului.
Putem lua o pauză și, da, ne putem așeza.
Iar dacă aveți chef să vă rugați, rugați-vă.
Iar dacă vreți doar să vă răcoriți, să faceți o pauză,
puteți face și asta.
Inspirați profund.
E atât de mic totul.
În comparație cu ce?
În turul virtual, părea mai mare.
Îți rămâne oricum Princeton.
Și asta ce vrea să însemne?
Nu pare că ți-ar plăcea prea mult locul ăsta.
Asta pentru că îmi place enorm.
De ce?
Roland Emerson.
Am auzit că nu lucrează decât cu studenți din anii finali.
Cum? Asta e o prostie.
Dă-te înapoi, te rog.
Este unul dintre cei mai mari cărturari din domeniul lingvistic ai țării.
Și?
Și lingvistica este baza perfectă pentru orice fel de carieră.
- Cum ar fi? - Cum ar fi dreptul, afacerile...
Deci, ce ai de gând să studiezi?
Vreau să-mi păstrez deschise opțiunile.
Da, asta e o secție foarte solidă.
Ziceam și eu așa...
Cum se face că...
au pus o bancă în fața unui copac?
Blochează vederea.
- Păi... - Care a fost primul aici?
Copacul a fost primul, dacă judecăm după talie.
Îl vezi pe băiatul de colo?
Ronald.
Este din Battle Creek, Michigan.
O să încerce, dar nu va descoperi tratamentul sindromului piciorului nervos.
Cel de colo.
Acela e... ori Adonis, ori Samson, nu?
Unul dintre cei doi.
Se specializează în geologie și... vezi cum se uită în sus?
Astronomie.
Ceea ce, desigur, face din el o vedetă rock.
Și, desigur, va abandona științele pentru a scrie un...
roman de mare succes intitulat "Viața mea ca spirochet".
Știi ce este?
Are vreo legătură cu "buchet"?
Este un buchet care a spionat în războiul dintre spanioli și americani.
E rândul meu. Arată-mi pe cineva.
Fata de acolo.
Aceea este Tessa...
Tessa tocmai a aflat de la părinții săi
că al său câine Ridgeback rhodezian numit Hedwig a mierlit-o.
Și...
s-a mutatlamorg.
Iar ea încearcă
să-și concentreze durerea în, să zicem, 40 de caractere,
ca să-și poată transmite lumii tristețea pe Twitter.
Da și chiar o va face.
Ce zici de tipul ăla?
- Cel în costum? - Da.
Ăla e Georgie.
Georgie este extraordinar de inteligent,
dar este afectat de complexul fratelui mai mic.
Vrea întotdeauna să-l vadă pe tatăl său mândru de el.
Se va căsători cu prima femeie de care se îndrăgostește.
Și va avea o carieră lungă și distinsă, dar...
oarecum lipsită de împliniri, în calitate de chirurg.
Simt o tristețe la Georgie.
Nu, nu e tristețe. E extrem de hotărât.
- Pot să-ți spun ceva despre Georgie? - Nu.
Cred că...
habar nu are cât este de deosebit.
Dar probabil acum vorbește apa Dasani din mine.
Mai bea un pic de Dasani.
Haide. Să mergem.
- Ducem bicicletele înapoi? - Da.
Mulțumesc.
Bună. La ce specializare ești?
La revedere.
Haide.
"Appassionata."
Cânți la pian?
Mă joc cu el. Tu?
- Sunt o minune. - Minune?
Nu uita, te-am văzut mințind.
O să am nevoie de o confirmare.
Nu pleca.
După tine.
Vârsta înaintea frumuseții.
Minune.
Ajunge!
Încerc să învăț Concertul nr. 2 al lui Rahmaninov, înțelegeți?
Și când aud "Chopsticks" pe fundal...
am sentimentul că vă bateți joc de mine.
Înțelegeți?
Da.
Rahmaninov e foarte greu.
Cred că tipul a avut niște palme cât capacele de tomberon.
Știu.
Dacă le mai întind un pic, simt că...
or să-mi iasă oasele prin vârful degetelor.
Da... Astea sunt mâini pentru Bach.
Înțelegi? Nu te apropia de ruși.
Bucură-te de ei. Admiră-le pasiunea.
Dar nu face o obsesie din a-i interpreta.
Nimeni nu mi-a spus așa ceva vreodată.
Mulțumesc.
Ești un bărbat norocos.
Mulțumesc.
Edith! Edith, Edith!
Gata, hai să mergem. Dă-i drumul. Gata, băiete.
Gata, e vremea să exersezi. Hai să mergem.
Gata, dă-i drumul. Dă-i drumul.
- Mulțumesc. - Succes.
- Haide, haide. - Pe aici.
Poliția campusului este afară și caută bicicletele.
- Să mergem. - Le-am luar doar cu împrumut.
Nu, aș prefera să nu stau la discuții. Haide.
- N-a fost o chestie drăguță? - Ba da, drăguță. Și puștiul era drăguț.
- Înapoi. - Nu, George, mă refeream la duet.
- Poftim? - E plăcut să ai un partener.
Cred că trebuie să mergem mai repede, Edith.
- Tu ești fericit, George? - Fericit?
Aș fi mult mai fericit dacă nu sfârșim la zdup.
Zdup?
Întoarce-te. Vino încoace.
- Haide, George, pe aici. - Edith, nu pot urca. Edith!
Haide. Desigur că poți.
Negativ. Nici urmă de ei.
Nu privi în jos. Privește în sus.
Să nu vi se facă frig.
Trebuie să vă ridicați și să vă faceți încălzirea.
Bun. Hai, ultima oară. Dați tot ce puteți. Începeți.
Foarte bine.
Pe aici.
Edith! Edith!
Bun.
Din nou.
Până la capăt.
Bun.
Bun. Inspirați profund.
Bun. Hai ne lăsăm până la capăt în jos.
Ridicați-vă și inspirați adânc. Vă ajută să vă relaxați.
Și expirați pe un singur ton.
Minunat. Să ne întindem. Până la capăt.
Și să vă văd mișcându-vă odată cu fraza.
Minunat.
Să schimbăm picioarele.
Scuturați.
Și acum să avem ultima frază intensă.
Porniți!
Minunat.
Hai să ne pregătim pentru lucrul la scene.
Vă pot ajuta cu ceva?
- Bună. - Bună.
Salutări clasei. O clasă nemaipomenită.
Am greșit ușa.
Nu există uși greșite. Toată lumea e o scenă.
Nu și în lumea mea.
Cine sunteți?
- Suntem... - Suntem... suntem... suntem...
- Suntem... ne-am rătăcit... - Ne-am rătăcit de...
- pierdut de tur. - Da.
Da.
- Răhățelul. - Da.
Vă putem urmări ora un pic? Vă deranjează?
Regret, dar nimeni nu asistă la ora mea.
Cer participare deplină.
O să te ucid, Edith.
Scuze, poate altă dată.
- Vă mulțumim din suflet. - Coborâm imediat.
- Edith... - George...
- Să mergem încoace. - Nu, haide.
- Edith. Edith! - George, să mergem.
- Edith! - George, în clipa asta!
Nu, nu vreau să văd lacrimi,
dar aici se încheie porțiunea de tur a zilei.
Știu. Sper că a fost distractiv și instructiv.
Iar aceasta din dreapta este cantina.
Intrați. Dar nu luați supă.
E destul de nasoală.
Și sper că puteți să vă completați formularele de evaluare.
Și... bucurați-vă de restul vizitei.
- Mulțumim. - Mulțumim. Ai făcut o treabă bună.
Mulțumesc. Sper să-mi dați un calificativ maxim.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Îmi permiți?
- Am doar câteva întrebări. - Ador întrebările. Dă-i drumul.
Este adevărat că Roland Emerson nu lucrează cu studenți din anii mici?
- Scuze, dar ce e un Roland Emerson? - Este o persoană.
Cel mai mare profesor de lingvistică din țară?
Roland Emerson, Roland Emerson...
Nu, glumesc. Îl cunosc. Se bucură de mare succes aici.
Eu și Roland suntem... așa.
Bine, stai să-ți spun exact cum să cureți ceapa numită Emerson.
Cum ai reușit să scapi de cătușe?
Așteaptă! Cum rămâne cu ceapa?
Probleme cu iubita.
Abia aștept să te trântesc la evaluare.
Răhățel...
Și cum a fost ziua, iubitule?
A fost bună. Ce avem la cină?
Te părăsesc, Gerald.
Ba nu. Ce-i la cină?
Nu este nicio cină. Plec.
Și n-o să mă mai întorci din drum de data asta.
Ba nu. Nu pleci, mai lasă-mă.
- Plec. - Pleci pur și simplu?
- Plec pur și simplu. - E așa de absurd.
- Ce-i absurd în treaba asta? - Mă scuzați.
- Credeam că cei doi sunt căsătoriți. - Așa e.
Niciun cuplu căsătorit din istoria căsătoriei nu vorbește așa.
Da, pot spune că nu-mi plăcea nici mie.
George, Edith...
- ... urcați pe scenă. - Nu.
- Da. - Ba nu.
- Da. - Ba nu, mergea bine.
Vă rog, hai să vedem ce înseamnă realitatea.
Nu.
Nu, Edith.
- Haide. - Edith...
Poftiți.
O să vă dau fiecăruia dintre voi, separat, un obiectiv
pe care veți încerca să-l atingeți printr-un dialog improvizat.
Da. Să mergem. Hai.
Suficient de simplu?
Vă rog, luați loc.
Așadar, Edith, ce-ar fi să încerci să...
Iar George...
s-o faci pe Edith să se culce cu tine,
în pat cât mai curând posibil.
Nu. Nu. Dă-mi un alt obiectiv.
Nu te obosi, George. Cunoști regulile.
Nu uita, rămâi ancorat în clipa prezentă.
Conectează-te la partenera ta și totul va fi bine.
Nu, înțeleg. Nu, pe bune. Am nevoie de alt obiectiv.
- Dă-mi altul. - Ei, haide, George.
Sunteți un cuplu căsătorit reușit.
Vă cunoașteți reciproc din cap până în picioare.
Asta ar trebui să fie o nimica toată pentru voi.
Vă rog.
Edith încearcă să-l convingă pe George să coacă o plăcintă,
iar George încearcă s-o convingă pe Edith să se culce cu el.
Aveți încredere în instinctele voastre și urmați-vă unul pe celălalt.
Apelați la experiența și la emoții voastre după caz.
Bine?
Începeți, vă rog.
Ești fericit, George?
Poate nu e momentul potrivit pentru asta, Edith.
Ba nu, cred că e momentul perfect.
Dacă aș fi fericit, ar mai trebui să mă întrebi?
Deci o să fim cinstiți astăzi...
Am fost cinstit în fiecare zi a...
a acestei...
... a căsătoriei mele.
Eu n-am fost.
A venit probabil vremea să spun adevărul.
Fă-o.
Bine.
Sunt foarte nefericită.
Și sunt singură.
Și singură...
Lasă-l să sune.
Edith, lasă-l să sune! Tu ai început asta.
- Vreau să aud ce ai de spus. - Ba nu vrei să auzi.
Nu vrei să auzi nimic care nu are legătură cu tine,
cu dorințele și nevoile tale.
Când ai încetat să mă mai iubești?
Poftim?
Când ai încetat să mă mai iubești?
M-ai iubit vreodată?
E o întrebare simplă.
George...
George.
Așa e.
George. George.
Îmi pare așa de rău.
- Îmi pare așa de rău. - Nu e vina ta.
Vă mulțumim că ne-ați primit.
Continuați.
Probabil că ar trebui să-l sun înapoi.
Ah, da.
Bine, desigur.
Bună. Scuze că nu ți-am răspuns. Eram ocupate cu ceva.
Da. E grozav. E ca o bucățică de rai.
Îi place foarte mult, da.
O să am de furcă să o aduc înapoi la mașină.
Ai vorbit cu ea? Ai...
E tare frumos. E un campus frumos.
Tu ce faci? Da?
Încearcă să-i trimiți un SMS.
Bună. Da.
- Poftim? - Da.
Am vrut doar să văd ce faci înainte să pleci.
O să vedem ce spune. Nu l-a întâlnit încă, dar sunt sigură...
Nu, totul e bine.
Conrad este indiferent cu pasiune față de Middleton.
Nicio surpriză.
Poftim? Da?
E frumos aici.
- Foarte frumos. - Atunci vorbim mai târziu.
Bine.
S-a făcut. Pa.
Bine, încerc să te sun mai târziu. În regulă.
Acoperire bună.
Ia te uită... părinți și copiii lor,
într-un tur al facultății și care iau prânzul împreună.
Ce idee inedită.
Eu cred că i se acordă prea multă importanță.
Știi, am vrut doar să mă lase să-mi fac fac ziua cum vreau.
Doar n-o să învețe ea aici. Eu o să învăț aici.
Și n-am vrut decât să tacă din gură și să fie prezentă.
Am cerut chiar atât de mult?
Și ce mare lucru? Dă-i un telefon.
Da, dar nu ar trebui să fiu nevoită să-i dau telefon.
- De ce ești așa furioasă? - Nu sunt furioasă.
Ar trebui să mănânc în altă parte.
- Stai. - Ce-i?
Conrad, îmi pare rău.
Înțelegi?
Sunt o peersoană de treabă, îți garantez.
Uneori alung oamenii care îmi plac.
E unul dintre puținele mele defecte.
Te rog?
Bine, rămân.
Au omletă.
Vrei să mă scuzi o clipă?
Am o vezică doar cât o bilă de rulment.
Bine.
Sub nicio formă.
Vrei s-o sun eu pe mama ta?
Nu.
Face un tur particular cu decanul studenților.
Îți vine să crezi?
Bună ziua. Sunt Audrey Martin
și sunt o posibilă studentă, care face turul campusului Middleton.
Credeți că ar fi posibil să am o scurtă discuție cu decanul Pruitt?
Este foarte important.
Da. Bine, vă mulțumesc.
Scuzați-mă.
- Rahat. - Scuzați-mă.
Cum a fost turul cu decanul studenților?
Turul cu decanul studenților, da...
A fost grozav. Da, a fost grozav.
Am văzut niște lucruri fascinante... ați văzut clopotnița?
Am văzut... ne-am suit în clopotniță.
E tare frumos. Și am intrat la un curs.
Am intrat la un curs de actorie și ne-au învățat...
cum să respirăm... cum respiră actorii.
Suna așa...
Trebuie să scoți un sunet ca ăsta.
Decanul studenților se află la o conferință la Toronto.
E cam așa...
Iertați-mă.
Unde e mama?
Este la...
planetariu.
A pomenit ceva despre planetariu.
- Este un observator. - Da, exact... observatorul.
Tocmai i-am zis...
planetariu. L-ai văzut pe Conrad?
Tocmai m-am întâlnit cu tatăl tău.
- Mă căuta? - Nu.
- Ce-i cu mama ta? - Sunt pe urmele ei.
De-abia aștept să o găsesc pe necinstită și să-i dau în vileag minciuna.
Ce e cu graba asta?
În caz că n-ai observat, sunt o fată care trăiește în prezent.
George.
Ce căutăm noi aici?
Mâncăm de prânz.
Așa îi spui tu, că mâncăm de prânz?
Dar tu cum îi spui, George?
Privește-mă drept în ochi și spune-mi că doar luăm prânzul.
Îmi trebuie...
Îmi trebuie niște...
Îmi trebuie niște ketchup.
Vino încoace. Hai. Edith, Edith, stai jos.
Ei, haide.
Ce s-a întâmplat la cursul acela de actorie?
Despre ce a fost vorba?
- Au fost doi adulți care jucau teatru. - Jucau teatru?
Așa numești tu asta, că jucau teatru?
Păi, tu cum o numești, George?
Dacă vrei să știi adevărul, mă tem să-i dau un nume.
Pentru că vârtejul din mintea mea în clipa asta...
aproape că mă sperie de moarte.
Tocmai m-am întâlnit cu fiica ta.
- Audrey e aici? - Nu, nu-i aici.
Nu e aici pentru că am privit-o în ochi
și i-am spus o minciună.
- Ce i-ai spus? - Vroia să știe unde ești
și i-am spus că ești la planetariu.
- Nu, cred că e un observator. - Da, știu. Am auzit.
De ce ai mințit?
Fiindcă nu vreau ca ziua noastră împreună să se termine.
Hai, Edith, ajută-mă.
Spune ceva.
- Ce-ai vrea să spun? - Spune orice.
Spune-mi că ziua asta a însemnat mai mult decât a-ți omorî timpul
sau vizitarea unei facultăți de către fiica ta.
Spune-mi asta. Măcar atât.
Suntem căsătoriți.
- Și avem copii. - Nu mai evita.
Te rog, Edith, ascultă-mă.
Spune-mi doar că simți ceva pentru mine
și că nu e doar închipuirea mea.
Cred că ar trebui să ne întoarcem la copiii noștri.
Edith... Bine, ascultă, îmi pare rău.
Nu pleca. Ascultă, vorbește cu mine măcar o clipă.
- Îmi pare rău, George. - Edith.
Îmi pare rău.
Edith. Edith.
Facultatea a fost înființată în 1887 de către Lowndes Pope Middleton,
care a făcut avere ca antreprenor maritim înainte de a se dedica...
- Scuză-mă. - Da?
Unde e observatorul? M-am rătăcit de fiica mea.
- Este pe deal, în spatele lui Franklin. - Scuze, dar unde e Franklin?
Mă iertați, dar unii dintre noi, care nu ne-am abandonat copiii,
am dori să continuăm programul.
V-am întrerupt politicos pentru a pune o întrebare simplă
iar dumneata crezi că asta îți dă dreptul
de a mă condamna ca părinte?
Ca să vezi.
Ca să vezi. Ai impresia că ai totul pus la punct, nu?
Da, 18 ani, nu?
În care să spui lucruri care trebuie, să alegi ce e mai bine,
să-ți spui că totul se rezumă la a face ca micul Johhny
să aibă ce-i trebuie pentru a patina pe gheața vieții, nu?
Ei bine, regret să-ți spun...
dar nu se rezumă la asta.
Nimic nu se rezumă.
Totul nu e decât o grădină superfluă cu maimuțe și răhățel.
Știi cum merge treaba?
Tu îi iubești pe ei. Ei te iubesc pe tine.
Dar după asta, totul s-a sfârșit.
După asta, dacă ți-ai făcut treaba cum trebuie, îi vezi plecând.
Și știi cum te trezești?
Te trezești singură alături de un necunoscut
pe care îți dai seama că nu ai ajuns să-l cunoști în ultimii 18 ani.
Ascultați.
Fiți atenți.
Iată tot ce trebuie să știți despre experiența cu facultatea Middleton:
nu vă include și pe voi.
- Hai, să mergem. - A fost distractiv.
- Poftim? - Nimic.
- A fost distractiv? - Îmi pare rău.
Scuze.
E frumos aici la Middleton.
E foarte frumos.
Trebuie să sărbătoriți.
Te simți bine?
Poate că te așteaptă la întrunire.
Cred că e încuiat.
Nu pot să cred! Unde e?
Eu am terminat.
Cred că o să mă duc la întrunirea mea.
Deci și tu vrei să pleci? Asta e ziua "Audrey o ia pe coajă"?
Nu o spun cu răutate, dar ești destul de dificilă.
- Pe bune? - Da.
Deci ne scoatem mănușile, nu?
Mai lasă-mă, Conrad, știu eu genul tău.
Te cunosc mai bine decât te cunoști tu însuți.
Crezi că zâmbetul tău de milioane îți va oferi
un permis nelimitat de acces în culise pe viață?
Știi ceva? Basmul se termină.
De aici încolo, totul merge numai în jos.
Ai atins vârful.
Să ai o viață frumoasă.
Da, așa. Pleacă.
Confuzia are o grămadă de coloane sonore grozave.
Mă duc acolo.
Audrey...
Întrunirea lui Conrad...
Trebuie s-o iau încoace.
Astea nu sunt cu siguranță mâini de Bach.
Ei bine...
Îți mulțumesc.
Pentru ce?
Pa, Edith.
Edith?
Ce este?
Ce se întâmplă?
N-am vrut să audă nimeni altcineva.
- Ce să audă? - Ce am de spus.
Edith, de-abia ne-am luat rămas-bun.
Nu, tu ți-ai luat rămas-bun. Eu n-am spus nimic.
Doar că... nu-mi place să mă grăbească cineva.
- Edith? - Da?
Sunt chirurg cardiac cu patalama
și mă ascund într-o cameră obscură de un hol întreg de oameni
care, juridic vorbind, nu au voie să închirieze o mașină.
Bine. Înțeleg.
Uite ce e, George...
Nu vreau să-mi iau rămas-bun.
Și asta mă face fericită.
Spune ceva.
Nu, nu vă opriți.
Sunteți așa de dulci,
furișându-vă în camera de proiecție pentru a fura o sărutare.
- Nu, noi... - Nu, nu, nu.
- Nu, nu fur... - Nu, noi... noi...
Doar că nu ne-am văzut de multă vreme.
- Eu sunt Daphne. - Te-aș ucide, Edith.
- Bună. Eu sunt George. Ce mai faci? - Bună.
- Mă bucur de cunoștință. - Eu sunt Edith.
Bună.
Doamne!
- Știi ce e? - Ce?
Nu. Ce film este?
"Les Parapluies de Cherbourg."
Nu l-am mai văzut de 20 de ani.
În engleză, te rog.
- "Umbrelele din Cherbourg." - Despre ce e vorba?
Este vorba despre iubirea din tinerețe.
Cine e femeia?
Este Catherine Deneuve la 20 de ani.
- 19. - Da? Cum o chema în film?
Genevieve.
Exact, Genevieve. Și se îndrăgostește de...
- Guy. - Guy, Guy.
Sunt atât de frumoși.
Cum se termină?
Trișezi, George.
Iar filmele franțuzești sunt întotdeauna complicate, nu-i așa?
Întotdeauna.
Mă sună de la spital. Trebuie să răspund.
Îmi pare rău. Mă bucur de cunoștință.
Pa.
Felicitări
polițiștilor Kleinman și Tallis de la siguranța publică Middleton
pentru recuperarea celor două biciclete
furate astăzi mai devreme de către cei considerați a fi
niște bandiți muzicali.
Iar pe toate Vidrele aspirante care ne ascultă le anunț
că astăzi va fi ultima Vineri a Fântânilor a anului,
aprobată de facultate,
așa că sunteți liberi să faceți lucruri ciudate și să vă udați.
Acest cântec cu Sugarwolf este dedicat
profesorului meu din clasa a 5-a, Owen Perlmutter.
Este intitulat "Bad Name".
Ia un loc.
Ceasul tău arată ora 14:00?
Fiindcă ceasul meu s-a stricat de mulți ani, dar știu că ai întârziat.
Scuze. Nu vroiam decât...
Prima lecție de radio: nu întârzii niciodată.
Tăcerea înseamnă moarte.
- Eu... - Nu, dacă nu ești implicat
tu și o colegă, nu vreau să aud.
- Cum te cheamă? - Conrad.
Conrad. Nemaipomenit. O să-l schimbăm.
Boneyard Sims. Bun venit la radio, fratele meu.
Bun. Uite cum merge treaba.
Trebuie să ajung acolo pentru Larry.
- Cine e Larry? - Pacientul lui George.
- Unde e cel mai apropiat computer? - Cred că e al meu. Veniți.
- Cum rămâne cu filmul? - Știu cum se termină.
Bună ziua. Sunt programată pentru o întrevedere cu dr. Emerson.
- Audrey Martin? - Da.
Am auzit că refuză să sponsorizeze studenți în anul I sau al II-lea
pentru studiu independent.
Este adevărat?
Va trebui să discuți cu dr. Emerson despre asta.
E adevărat că rezolvă cuvintele încrucișate de duminică din "The Times"
- în mai puțin de o oră? - Cu pixul.
Știți cumva dacă a primit scrisorile mele?
Toate șase.
D-ră Martin.
Bună ziua. Mă bucur mult să vă cunosc.
- Bun venit. - Mulțumesc.
- Dorești niște ceai? - Da, mi-ar plăcea.
Stai o clipă. Trebuie să accesez baza noastră de date.
Îți aparține, George.
Iat-o.
Aia e...?
Aia e o angiografie?
George, Edith, el e iubitul, Travis.
- Ce mai faceți? - Se pregătește pentru medicină.
George este chirurg cardiac
și încearcă să-i salveze viața lui Larry... online.
- Aia e inima lui Larry? - Ce-a mai rămas din ea.
Da, sună-i, tipule.
Alo. Da, va trebui să-l ducem pe Larry la operație imediat.
Da, sună-l pe Rob și spune-i să se spele.
Spune-i lui Larry că regret că nu sunt acolo să îl ajut.
O să mă țin legătura, iar mâine dimineață o să merg să-l văd.
Bine, mulțumesc.
Am un pacient căruia îi e așa de teamă să nu moară încât nu poate trăi.
Am un fiu care, în majoritatea timpului,
își dorește probabil să fiu mort.
Și trăiesc o zi care mă face să înțeleg
că într-adevăr am fost mort.
La naiba, George.
- E un pic cam sumbru. - Da.
Trebuie să nu te mai lași afectat.
De fapt, mi-ar prinde bine ceva de băut.
Nu prea ai noroc cu asta. N-avem decât 20 de ani, așa că...
dar noi...
Da?
Dragonul alb.
Da.
Demențial.
N-am... niciodată...
- Poftim. - Mulțumesc.
Cu plăcere.
Așa...
Am citit "Filosofia limbajului" în clasa a noua
și mi-a schimbat viața.
- Serios? - În totalitate.
E atât de simplă și totuși așa de plină de pasiune.
Și, de la primul paragraf,
am știut că intrasem pe mâna unui geniu.
Și m-am simțit așa de privilegiată să pot
pătrunde atât de intim în mintea și sufletul său.
Ce pot să spun?
"Cel mai important element în toate formele de comunicare"
"este înțelegerea limbajului a ceea ce nu se spune."
Bună ziua, d-le dr. Emerson.
Ceai?
Da.
Nu-mi pot închipui că ești student.
Un student al vieții, prietene.
Au fost The Oath, din Charlottesville, Virginia.
Și dacă mă întrebați pe mine, au tot ce trebuie
pentru a deveni o trupă realmente mediocră.
Mai puțină agresivitate și mai multă muzică, băieți.
Sunt Boneyard Sims, într-o vineri după-amiază de leneveală.
Voi, cei înscriși la cursuri, nu aveți ceva teme de făcut?
- Unde rămăsesem? - La lecția nr. 4.
Da, lecția nr. 4:
Cunoaște-ți publicul.
Totul se reduce la a realiza o legătură cu el.
Asta e frumusețea radioului.
Se petrece ceva între tine și oamenii de dincolo.
E ceva viu și care se schimbă în fiecare clipă.
Nu poți să-l vezi, dar poți să-l simți.
Și așa ceva nu se obține de pe VH1.
Ce asculți acolo?
Rahat... rahat... rahat...
Rahat de taur. Și alt rahat.
Rahat de cal... rahat de vacă. Și alt rahat.
Ai o ureche grozavă, puștiule. Cred că ești un talent natural.
Bere?
Nu, mai bine nu.
Bună alegere. Rămâne mai multă pentru mine.
Sănătate.
Sunt chirurg cardiac. Da.
Nu-i obiceiul ca cei tineri să se ducă la facultate
și să fumeze "iarbă" pe la spatele părinților?
Deci, care-i treaba? Vă place Middleton?
Copiii voștri vor veni aici sau nu?
- Da. - Nu.
Trebuie să recunosc, frate, că, în scurta mea viață de până acum,
voi doi sunteți cei mai tari părinți pe care i-am văzut.
Mulțumim.
Unde v-ați cunoscut?
La facultate.
Da.
Asta ai nimerit-o.
După cum spuneam, problema lui Chomsky este
că nu poate lăsa politica deoparte.
După părerea mea, asta îi compromite știința.
Unii ar putea spune că Chomsky este doar fidel conștiinței sale.
Dați-mi o consultație.
Cred că te-ai lămurit destul de bine de una singură.
Nu. Vreau să spun, fiți consultantul meu. La anul.
N-o să vă dezamăgesc.
- Ești o tânără foarte serioasă. - Vă mulțumesc.
Ce am spus nu s-a vrut a fi chiar un compliment.
Parcă te grăbești undeva în așa măsură
încât călătoria nu va oferi decât foarte puțină plăcere.
Ia-o mai încetișor.
Facultatea nu înseamnă neapărat să-ți îngustezi obiectivele.
Înseamnă să-ți lărgești experiența.
Regret, dar nu pot fi consultantul tău.
Bine. Știu că nu acceptați studenți în anul întâi,
dar, pe baza creditelor mele la Plasament Avansat,
practic intru la Middleton ca un student în anul doi.
Plec de la Middleton.
La sfârșitul săptămânii viitoare, mai exact.
Vă duceți la altă facultate?
O să iau o pauză.
Am înțeles.
Există o rămășită dintr-un trib Sioux din Dakota de Sud
pe care aș dori să-l studiez.
Și n-o să mai fiu legat de reședință în următorii patru ani.
Nu se poate să-mi faceți așa ceva.
Poftim?!
În ultimul an nu m-am gândit la altceva decât la dvs.
Mai sunt și alți profesori lingviști la Middleton.
Nu vreau alți profesori. Vă vreau pe dvs.
- Audrey, eu... - D-ra Martin.
- D-ră Martin... - Despre asta e vorba aici,
un ceai la clubul facultății și o refuz cu blândețe?
Dă-o-n mă-sa de Dakota de Sud!
Bine.
Te rog să mă scuzi.
Linia de demarcație dintre ambiție și obsesie
este mult mai subțire decât ne-am putea închipui.
Ți-ar prinde bine să privești în jos și să vezi exact în ce loc te afli.
Nu-mi vine să cred că puiul meu mă părăsește.
Conrad habar nu are ce-l așteaptă.
O să ia o bătaie soră cu moartea.
Unde s-au dus ultimii 17 ani?
Nopți la prieteni, meciuri de fotbal, uși trântite.
Da.
Nu mă simt așa cum credeam că o să mă simt
când s-a întâmplat asta.
Și cum te simți?
- Tânără! - Păi, ești tânără.
Cine definește tinerețea ca având un copil la facultate?
Larry.
Larry Atac-de-Cord.
Nu va mai trebui să stau trează până la 1 noaptea
să aud dacă s-a întors Audrey acasă.
Nu va mai trebui să-i tratez cu fum camera de două ori pe an.
Te rog, răspunde.
Bună, sunt Edith. Lăsați un mesaj. Vă sun eu înapoi.
E-n regulă, George.
Eu continui să te respect.
Da, și eu te respect, George.
Știi, eu te-aș lăsa să-mi umbli prin piept.
Desigur, nu astăzi, dar...
George... Pot să-ți spun o poveste?
Când eram copil, familia mea avea un câine.
Câinele ăla avea un scrot...
care era anormal de mare.
Când spun "mare", înseamnă că arăta de parcă
cineva îl prinsese bine
și îi băgase cu forța doi pepeni galbeni în scrot.
În fine, într-o zi câinele s-a îmbolnăvit.
Avea o chestie la ficat sau așa ceva.
Și cu cât se îmbolnăvea mai tare câinele,
cu atât se micșora scrotul.
Veterinarul a spus că n-a mai văzut niciodată așa ceva.
Știi ce cred eu, George?
Scrotul...
este viața.
Scrotul este viața.
Exact.
Eram sigură că va exista un sens acolo, undeva, dar...
Da.
- Scrotul e viața. - Scrotul e viața.
Scrotul e viața.
Hai, să mergem! Haide!
E Vinerea Fântânilor?
Oh, da.
- E Vinerea Fântânilor? - Da.
Vă băgați și voi?
După socoteala mea, e Vinerea Fântânilor,
așa că băgați-vă în apă, puști nebuni ce sunteți
și nu vă uitați de crema protectoare.
Iar acum va pune niște muzică pentru toți petrecăreții
oaspete nostru, DJ Con Fab.
Con vine de la Conrad, iar Fab de la "fabulos".
Preia comanda, pelerinule.
Acest cântec este pentru voi toți middletonienii reticenți
care vă gândiți să nu intrați astăzi în fântâna aceea.
Faceți-vă un serviciu, intrați în apă... acum.
Poate credeți că e prea nepotrivit sau prostesc,
dar nu veți ști niciodată ce simțiți cu adevărat
până nu săriți înăuntru.
Dați-i drumul.
Faceți o încercare.
Și, mai știi, s-ar putea să vă placă.
Acum de obicei punem un cântec.
Am puțin peste șase milioane. Poți să te servești.
Nu-i rău, puștiule.
Nu-i rău.
Nu-i rău deloc.
Ăsta e fiul meu.
Ăsta e Conrad.
Hai, vino.
Ai avut atâta dreptate.
În legătură cu ce?
În legătură cu toate.
- Salut. - Salut.
Am vrut să-ți spun că regret ceea ce s-a întâmplat astăzi.
Da, și eu.
M-am înșelat în privința locului ăstuia.
Cred că aș putea învăța aici.
Eu n-aș veni aici nici dacă m-ai plăti.
- Ai avut o zi proastă, nu? - Catastrofală.
Îmi pare rău să aud asta.
Nu e vina ta.
Îmi placi mai mult fără lesă.
Nu încă.
Nu cred că putem...
Da, evident că nu.
Am crezut că tu repari inimi.
Se termină rău, nu-i așa?
La ce te referi?
Filmul franțuzesc...
se termină rău.
Tocmai asta îl face așa de deosebit.
Asta nu poate fi de bine.
Ce ai pățit?
Adică, unde ai fost? De ce n-ai răspuns la telefon?
Aici.
Bun.
Hai să mergem.
Aș vrea să conduci tu.
S-o iau pe drumul 90 sau pe Autostrada 2?
Ce s-a întâmplat cu ochelarii tăi?
Mamă...
O să ne descurcăm noi.
Ai avut dreptate.
Middleton nu e deloc rău.
Hai s-o luăm pe drumul mai lung către casă.
Traducerea și adaptarea: demonseye Traduceri-Noi Team