Kongresmeni, upravo nadlećemo samo srce Berlina.
Berlin.
Preko 75.000 tona ekspoloziva je ovde bačeno .
Britanski 'Lankasteri' noću, američke 'Tvrđave' danju.
Ja sam čuo da je i ruska artiljerija dala svoj skromni doprinos, ako nemate ništa protiv.
Naravno da jeste, i ja bih voleo da nam plate za sve te topove.
Hej, prestanite da blebećete. Ovakav film, uvek dobro dođe u vreme izbora.
Prekomorski službenici.
Pennecot, zar nećeš malo da ga pogledaš? Vidi samo!
Kao čopor pacova koja se gura glođući komadešku, starog, buđavog Roquefort sira.
Gospođice Frost? Kongresmenko Frost?
Prisutna. -Letimo iznad Berlina.
15 minuta smo poranili.
Pa, zar ne želite da ga vidite?
Sve u svoje vreme.
Prizor je, prosto neverovatan. Liči na pileće iznutrice dok se prže.
S obzirom koliko je novca naših poreskih obveznika izručeno na grad,
nisam ni očekivala da liči na licidersko srce.
Bože!
Gadno smo ih sredili. Baš smo ih, gadno sredili.
Najbolje bi bilo da se tu posadi trava i da se pusti krdo dugorogih goveda.
Ja kažem da im obnovimo industriju. Da učinimo da se dimnjaci, opet puše.
Ali, ne bez organizovanog radništva. -Prvo, moramo da nahranimo narod.
Ne možemo dozvoliti da cela zemlja jede otpatke iz kanti za đubre.
Ja sam za to da im se šalje hrana, ali da im se kaže odakle im dolazi.
Ja se protivim dolarskoj diplomatiji.
Ali, nemaš ništa protiv da im se šalje hrana. -To je nešto drugo.
Ako gladnom čoveku daš veknu hleba, to je demokratija.
Ali, ako je ostaviš zapakovanu to je imperijalizam.
Gospodo, ovo su, stvarno, veoma ozbiljni problemi,
ali, ni u kom slučaju, to nisu problemi ovog odbora.
Možda ne bi bilo zgoreg da vas podsetim zašto smo poslani u Berlin,
s obzirom da je naš predsedavajući, poštovani gospodin Pennecot iz New Hampshirea,
indisponiran, još od onog trenutka kad smo krenuli iz Washingtona.
Ovde smo da ispitamo kakav je moral u američkim okupacionim trupama,
ništa više.
12.000 naših momaka održava red u tom leglu štetočina, tamo dole...
a, sudeći po izveštajima, među njima se širi zaraza, neke vrste moralne malarije.
Naša obaveza prema njihovim ženama, njihovim majkama i sestrama je da saznamo činjenice.
I, ako su ovi izveštaji tačni...
da celo mesto isprskamo svim insekticidima koji nam stoje na raspolaganju.
Izvinite, molim vas, približavamo se aerodromu Tempelhof.
O, Bože, pa oni su nam organizovali doček.
Orkestar i sve što ide.
Biće im drago da vide nekog iz domovine.
Ljudi, još jednom, čast nam je i privilegija da poželimo dobrodošlicu odboru koji nam dolazi.
U poslednje vreme nam dolaze redovno, kao račun za struju.
Ovo nisu samo VIP (veoma važne osobe).
Ovaj put nam stižu VIPI.
Stvarno veoma važne osobe.
Neki kongresni odbor dolazi da ispita naš moral.
Izgleda da, kod kuće ljudi misle da smo mi ovde na jednom, velikom pikniku,
i da ništa drugo i ne radimo nego se ljuljuškamo sa ovdašnjim plavušicama,
trampimo cigarete za zamkove na Rajni...
i brčkamo nogice u svetlucavom Moselu.
Pa, da budemo iskreni,
neki od vas se, s vremena na vreme, opuste malo više.
Možda neki od vas i previše rade na prosvećivanju civilnog stanovništva...
i možda su, neki od vas novopečenih milionera otkrili...
da se kutija cigareta može pretvoriti u nešto mnogo vrednije od 20 pljuga.
Na kraju krajeva, ovo i nije izviđački logor.
Mi se ovde bavimo jako teškim poslom,
i, sve u svemu, ja mislim da ga obavljamo, izuzetno dobro.
Što se mene tiče, dobro nam ide.
Ono bar, većini od nas... skoro sve vreme.
Ono što moraju da shvate je, da naredničke činove ne nose arhanđeli.
Ovaj odbor će ostati ovde pet dana.
Dajte da se potrudimo da ostavimo što bolji utisak.
Nemojte da glumatate i da se pretvarate.
To nije pošteno, ni prema njima, ni prema nama.
Uveren sam da ćete se pokazati u pravom svetlu. Tačka.
Moral. Možda bismo jednog dana mi mogli da pošaljemo jedan naš odbor...
da ispita malo moral u Washingtonu.
Hej, vidi šta sam pokupio kod Brandenburške kapije.
Koliko? -Tuce bombonica.
Još imaju nekoliko pari, broj devet i po.
Batali. Ionako nemam kome da poklonim. -A šta je sa Trudy?
Ostavila me je. Naišao je neki ruski narednik sa pola kile užeglog putera.
Sve te nemačke damice su iste. -Ne bih ja to tako generalizovao.
Ja se ne bih uplašio ni ruskog generala sa tonom kavijara.
Lepa čarapa.
Najlepša.
Stigli smo, kongresmene. Jeste li spremni za iskrcavanje?
Svečani... pozdrav!
Dobar dan, pukovniče. -Drago mi je što vas vidim, generale.
Gospodin Giffin iz Texasa, general Finney, general McAndrew, pukovnik Plummer.
Drago mi je. -Gospodin Salvatore, iz New Yorka.
Iz Bronxa. -Ma nemoj, Salvatore. Niko nije ni pomislio da si iz Wall Streeta.
Gospodin Yandell, kongresmen iz Virdžinije. Gospodin Kraus, kongresmen iz Ilinoisa.
Da niko nije mrdnuo. Samo malo da snimim svo to ordenje.
Imate simpatičnu, malu jedinicu.
Hvala. Moram da vam se izvinim zbog orkestra.
Stvarno biste morali. -Danas smo prepolovljeni.
Obično imamo 40 instrumenata. -To je užasno.
Ostale smo poslali u britanski sektor, na paradu. Danas im je praznik.
Ovo je grozno. Došla sam ovamo nadajući se da ću zateći vojsku koja ozbiljno shvata svoje zadatke.
Umesto toga ja nalazim orkestar od 40 instrumenata.
Možda imate i mažoretkinje?
Mogu li da vam predstavim... -Znam.
General Finney, general McAndrew a vi ste pukovnik Plummer.
Sve ja imam zapisano. Ja sam gospođica Frost, kongresmenka iz Ajove, 9. distrikt.
Prelepo je od Kongresa, što nam za promenu šalje jednu svoju predstavnicu. Zar ne, Plummeru?
Prelepo.
Mogu li da vam predložim da, sad i odmah završimo sa svim tim ulagivanjima?
Kao predsedavajućem odbora, dozvolite mi da vam prenesem pozdrave...
naroda Sjedinjenih Američkih Država.
Ovaj srdačan prijem nagoveštava uspeh naše misije.
Iskreno se nadam da je tako. A sad, mogli bismo da krenemo na svečani ručak koji smo vam pripremili.
Veoma jednostavan ručak. Omlet od jaja u prahu, verovatno i malo konzervi.
Da vam ponesem to, gospođice Frost? -Ne, hvala.
Preuzela sam obavezu da ga, lično isporučim kapetanu Johnu Pringleu,
koji je stacioniran negde u Berlinu, u sektoru G2.
Možda biste mogli da mi objasnite kako da stignem tamo? -Mogu da pokušam.
Preko armijskih kanala? Ja imam samo pet dana.
Kapetane Pringle!
Kapetan Pringle, javljam se po vašem naređenju, gospodine!
Kongresmenko Frost, ovo je kapetan Pringle.
Hvala vam. Ovo je za vas, kapetane Pringle. Srećan rođendan.
Ili bolje, srećan vam jučerašnji rođendan. Mislila sam da ću vas pronaći na vreme,
ali smo se na Newfoundlandu zadržali 16 sati zbog magle.
Ovo nosite iz Amerike? -Iz Murdocha, Ajova.
Pa, kako je dobra, stara Ajova?
62% republikanska, hvala na pitanju.
Ovo mi je poverio jedan moj birač, ili bolje reći, njegova ćerka.
Nadam se da je još u komadu. Otvorite ga.
Sa zadovoljstvom.
Pa, vidi ti nju! Mala Dusty!
Volim te. Volim te. Volim te. Dusty
Jako je lepo.
Izvinite, molim vas. Nisam znala da je toliko intimno.
Ona se, zapravo zove Pauline Rose, ali je mi, vica radi, zovemo Dusty.
Koliko dugo je već niste videli? -Dusty? Četiri godine.
Zar ovi momci nikad ne idu kući? Zar ne mogu da dobiju neko, kratko odsustvo.
Naravno, ako ih ima malo više. -Ja ne želim da idem na odsustvo.
Ne želite? -Naravno da želim. Umirem od želje.
Svi smo, strašno nostalgični, ali naša osećanja nisu bitna.
Ovde još posao nije dovršen.
Sad kad smo dobili rat, ne smemo da izgubimo mir.
Grozna mi je i sama pomisao na to kako neko sedi sam u svojoj kasarni...
sa rođendanskom tortom u krilu.
O, neću ja staviti tortu u krilo. I neću ni biti sam.
Sa mnom će biti moji drugovi. Sve ću ih pozvati.
Otvorićemo gajbu piva, upaliti svećice,
a onda će poručnik Frankovitch zasvirati svoj ukulele.
Sviraće stare pesme. Pa, biće to... skoro, kao kod kuće.
Lepo vas je slušati kad tako pričate.
Gospođice Frost, general Finney vas čeka u svojim kolima.
Dolazim odmah.
Dozvolite da primetim, ako duh, kao vaš prevladava u Berlinu, već se osećam bolje.
Ja sam dobar primer. -Doviđenja.
Ispašće vam nešto iz džepa, kapetane Pringle.
O, moja maramica.
Ovih dana duvate nos u najlonske čarape?
Ko će ga znati? Sigurno su pogrešili u vešeraju.
Tamo radi neki stari ludak. Znate šta se desilo poručniku Frankovitchu?
Poslao je na pranje svoj šorts, a nazad je dobio mider!
Pitaj je koliko traži.
800 cigareta ili kafu.
Ne. Taj sat je zlatan. Zlato je za zube.
Čelični sat mi treba. -Recimo, ovakav?
Ne, to je srebro. Ja hoću čelik.
Hoćeš čelik.
Ne, ja hoću okrigao sat, veliki, lep sat.
Baš zakeraš. Dobro, da vidimo šta imam u drugoj fioci.
Mickey Mouse! Mickey Mouse!
Koliko je? -$700.
Da nemaš, možda tri takva sata? -Pogledaćemo.
Gospodine kapetane, jeste li za porcelan? Da kupite ženi malog Kupidona?
Ne interesuju me te drangulije. Koliko je ovaj dušek?
Dušek? Šta će vam dušak? -Ja sam spavalica.
Koliko tražiš za dušek?
Kako to misliš, 'nein, nein, ne'?
Vidi šta mogu da ti dam za njega.
Torta od 12 jaja, sa sve natpisom i svećicama.
Same svećice vrede koliko taj dušek. Gubi se odavde.
Erika! Erika!
Sedi, Johnny.
Skloni se odatle, Johhny. Idi, sedi.
Johnny.
Johnny, šta to radiš?
Brišem lice. -To me boli, Johnny.
Stalno mi nanosiš neki bol. Zašto si tako zao prema meni?
Brinem o tebi, snabdevam te, donosim ti poklone...
a ti mi govoriš kako sam zao prema tebi.
Doneo si mi poklon? Gde je poklon? Odakle ti?
Johnny, tako su tanke. Tako lepe.
Broj 52. Jesam li, stvarno zao prema tebi?
Ne, ti si dobar prema meni. -Nego šta!
Nemaš ni pojma koliko dobar. Kupio sam ti još jedan poklon. Oduševićeš se.
Još jedan? Gde si ga stavio? Gde je, Johnny?
Hladno, hladno. -Da nije ovde? Reci mi...
Johnny...
Odakle ti? -Dobio sam od prijatelja.
Samo, neću ti ga ostaviti. Šta mene briga da li ti spavaš ili ne?
Johnny, mi, u Nemačkoj već 15 godina ne spavamo.
Prvo nam je Hitler urlao sa radija, onda je počeo rat živaca,
pa pobedničke proslave,
i na kraju, bombardovanje.
Sav nameštaj je spaljen.
Vidiš?
Ovaj feder mrzim iz dna duše. Daj mi taj dušek, Johnny.
Nijedan dušek ti neće pomoći da odspavaš.
Vama, Nemcima je potrebna čista savest.
Moja savest je čista.
Ja sad imam novog Führera... tebe.
Heil, Johnny.
Još jednom me tako pozdravi i polomiću ti zube.
Onda ćeš nažuljati svoje usne.
Zašto te ne bih malo davio? Prebio na pola?
Zapalio vatru ispod tebe, plavokosa veštice.
Ko je?
Kakav sam ja baksuz, verovatno Eisenhower.
Da. -Da li ste vi Schlütow?
Izvinite, molim? -Da li ste vi Erika Schlütow?
Ne. -VI živite ovde, je l' da?
Da, ja živim ovde.
VI ste dama koja peva u noćnom klubu 'Lorelei'?
Da, pevam u noćnom klubu 'Lorelei'. -I ne zovete se Erika Schlütow?
Zovem se Erika von Schlütow.
Von? -Ona je 'von'.
Plemkinja. Izvinite, molim vas, Vaše Visočanstvo.
Šta hoćete? -Samo jednu informaciju.
Ovde piše da je dotična Erika Schlütow... von Schlütow, izvinite...
bila aktivni 'von' Nacista, od 19-e 'von' 35-e.
Nastavite, gospodo.
Piše da je gospođici von Schlütow naređeno, pre mesec dana,
da se javi u 'von' radni logorr, da malo sakuplja 'von' ciglice.
I šta još tu piše? -Umesto toga radite u noćnom klubu.
Sudeći po ovom izveštaju, ono što vi sakupljate, svakako nisu cigle.
Ja sam umetnica, gospodo, ne čistač ulica i, sasvim sam oslobođena svih optužbi.
Stvarno? Pričajte nam malo o tome.
Moj slučaj je ponovo razmatran i ja sam oslobođena.
Sada sam na beloj listi.
Sa takvim dosijeom? Ako ste vi na beloj listi, mi ćemo učestvovati na hit paradi!
Dovro, 'von' sestro, pakuj svoje prnje. -Zašto?
Vodimo te do kancelarije za 'von' denacifikaciju.
A sad, Abbote i Costello, pokažite mi svoja naređenja.
Razumem, gospodine. -Ko vam je ovo izdao?
Poručnik Clark, gospodine. -Pre četiri nedelje.
Da, gospodine. Veliki je spisak ljudi koji moramo da proverimo.
Papirologija, zato uvek i nadrljamo kad god počne neki rat.
Šest meseci nam je trebalo da se izborimo sa papirologijom prethodnog rata.
Razgovaraću sa Clarkom. Ovaj slučaj će biti rešen.
Izvinite, gospodine. -U redu. To je sve. Voljno.
Možete li to da mi vratite, molim vas?
Uzmeš običnog tipa, regrutuješ ga u vojnu policiju i on, odjednom, misli da je uhvatio boga za bradu.
Ako pogedaju u moj dosije gde su mi papiri... -Prestani da se brineš. Papiri su ti u redu.
Zdravo, dušo. Sto mi je zatrpan poslom. -Da li je pukovnik potpisao moje papire?
Pa, ne baš. Nije bio u kancelariji, tog jutra. Išao je da sređuje krajnike.
Potpisao ih je dežurni oficir. -Ko je bio dežurni oficir?
Ja.
Johnny, ako otkriju da se poznajemo, to može da bude opasno.
Danas je sve opasno.
Kod mene, u kraju, poznavao sam jednu staru damu koja je polomila nogu dok je prelazila crkveni prag.
Vidimo se, mala.
Johnny! Kad budeš dolazio sledeći put, donesi mi malo šečera.
Da, naravno. -I neki sapunčić.
Da. -I šnale.
Još nešto? -Jastuk koji mi ide uz dušek.
Ti si prava mina iznenađenja.
Sa vaše leve strane je ruski ratni memorijalni centar,
izgrađen u čast vojnicima koji su poginuli u oslobađanju Berlina.
Ovi tenkovi pored njega su, prvi tenkovi koji su ušli u Berlin.
Iza njega je Reichstag, nemačka skupština.
To je zgrada koja je zapaljena 1933. godine a za požar je okrivljen jadni Hoilanđanin.
Pričalo se da je, zapravo Hitler, upalio šibicu.
Kružila je i jedna šala, da je to bio prvi put u istoriji da neko sam sebi zapali bicikl.
Brandenburška Kapija, nekada je to bio slavoluk pobede, dok ih nismo porazili.
Ona gomila krša tamo je, nekad bila američka ambasada.
Nikad ne biste rekli da je nekad ovo mesto bilo samo srce Evrope.
A ova ulica je čuvena Unter den Linden,
koja je dobila ime po drvetu lipe, koje je sad, ponovo zasađeno.
Ona gomila kamenja tamo je nekad bila hotel Adlon,
sve do vikenda kad ga je overila 8. eskadra našeg vazduhoplovstva.
A sad idemo do Wilhelmstraße.
Ovde su kancelarije Rajha gde je hitler sebi sredio stan na dva nivoa.
Kako se, kasnije ispostavilo, jedan deo je bio velika obložena soba za ludake, a drugi mrtvačnica.
Ispod toga je betonski podrum,
gde se oženio Evom Braun i gde su izvršili samoubistvo.
Mnogi ljudi tvrde da je to bio savršen medeni mesec.
Ono tamo je balkon na kom se opkladio da će njegov Reich trajati hiljadu godina.
Tom opkladom je ražalostio mnoge kladioničare.
A ovo je Tiergarten, nekada centralni berlinski park.
One dve velike, cementne ruševine su zoo bunkeri, ogromni betonski bunkeri.
Te dve zgrade su najduže preživele u Berlinu.
Mislio sam da bi vas, možda interesovala neka tipična, berlinska, stambena zona.
Ako malo bolje pogledate, videćete da su kuće, ustvari samo prazne ljušture,
koje su palikuće, spalile do temelja.
Mada, život i dalje teče u tim ruševinama.
Ovo je nekad bila najveća robna kuća u Berlinu.
Bila je visoka 12 spratova. Kasnije je postala i štab jurišnih jedinica.
Oni su je, na kraju i razneli. To su uradili sa ciljem da unište sve svoje papire.
Prevideli su činjenicu da je većina papira bila pohranjena u trezore otporne na vatru.
Izvinite.
Tako.
Ovo je jedan od naših omladinskih klubova. Imamo mnogo ovakvih u američkoj zoni.
Imali smo i poveliki problem, ovo nisu bili obični klinci kad smo mi stigli ovamo.
Bili su više kao zli, matori ljudi. Sad pokušavamo da od njih, ponovo napravimo decu.
Morali smo da im izbijemo iz glave paradni korak, da ih izlečimo od slepe poslušnosti,
i da ih naučimo da kukaju na sudije.
Ako već hoće da kradu, onda neka to bude druga baza.
Jedina stvar o kojoj ovde ne moraju da vode računa je da li će razbiti neki prozor.
Jedna porodica je već krstila svoje dete kao DiMaggio Schultza.
Tada sam počeo da verujem da smo, stvarno dobili ovaj rat.
Hej, Fräulein! Hej, Fräulein!
Ne, ne, ne, ne.
Ma, daj. Šta je sa vama dvema? To je samo jedna mala Spazierfahren po parku.
Nein, mi neće bicikl. Mi ima automobil.
Automobil? Skleptale ste neke oficire?
Francuske oficire.
U redu. Možda oni imju automobil, ali mi imamo čokoladice.
Ah, izem vam Führerove brkove.
Hej, doktore, vidim jednu damu na balkonu.
Broj 14.
Hey, Fräulein! Hey, Fräulein!
Hej, Fräulein! Stani, Fräulein!
Guten dan, Fräulein. -Zdravo, Fräulein.
Das ist moj prijatelj, brigadni general Mike.
A das ist mein freund, general pukovnik Joe.
Jawohl.
Znaš, ti si jedan mali, slatki kolačić.
Hej, ruke k sebi, prvi sam je video.
Fräulein, jeste li za jedan mali Spaßmachen,
Biertrinken i Tanzen na kraju? -Jawohl.
Izgleda da je malo čvrknuta u glavu, ne ume da kaže ništa drugo, sem 'Jawohl'.
Nemoj još da joj daješ tu čokoladicu. Jesi li poludeo?
Nisam ni hteo da joj dam. Samo sam joj pokazivao. -Nego, kako se zoveš?
Ovaj, Gretchen. -Gretchen, a prezime?
Gesundheit. Gretchen Gesundheit. -Gesundheit! (Nazdravlje*)
Kako ti se to dopada? Zbližili smo se sa kijavicom!
Izvinite. To je sad pet kutija. -Četiri kutije.
Pet kutija za šampanjac, tri je vino, a pivo jedna.
Ovo je eine kleine skupa kafanica. Evo ti i bakšiš.
Kako ti se dopadaju ove cene? Moraćemo da pišemo Kongresu da nam poveća sledovanja cigara.
Slaba vajda. Oni tamo šmokljani razmišljaju samo o štrajku rudara,
zaštiti od poplava, Ujedinjenim Nacijama...
Kakav crni Kongres? To je samo gomila trgovaca koja je ugurala nogu u prava vrata.
Što se mene tiče, u deset kinti, da ti neće odgovoriti ni Kongres, ni Senat.
Prihvatam. -Dogovoreno!
Hej!
Kakva gomila ludaka!
Hej, Gretchen, je l' živiš sa majkom?
Šta se to tebe tiče?
Šta je, bre, budalo, jesi prisvojio celu porodicu?
Počinješ sa istim onim trikom koji si pokušao i sa sestrama Schultz?
Nein, nein, vi Soldaten, Sjedinjene Države.
Jebeš uniformu.
Crna berza se...
šunja iza ćoška Budimpeštanske ulice.
Crna berza...
viri iza ćoška.
Dođite, pokazaću vam stvari koje nigde drugde videti ne možete.
Dođite, recite šta nudite, i dobićete svoj deo.
Crna berza.
Jaja za kipove.
Osmesi za cigarete.
Imate li nekih istrošenih ideala?
Venčanih burmi?
Na vrhovima prstiju.
Trampite svoje stvari.
Menjaću se s vama za vaš slatkiš.
Imam divnu robu.
Moj foto-aparat, baš je dobar.
Šest puta devet.
Prava veličina za vas.
Želite li moju porcelansku figuricu?
Sat? Podmornicu?
Rembrandta? Salamu? Crni donji veš iz Beča?
Ja prodajem robu svoju u potaji.
Cena po dogvoru, sve je moguće.
Sve ćemo se lako dogovoriti.
Ti samo kupi, robu ovu,
i čoveče, dobra je moja roba.
Crna berza...
čipkice za dame, žvake za ljubljenje.
Crna berza...
satovi sa kukavicom i narukvice.
Hiljade kojekakvih stvarčica.
Dođi danas da vidiš moju muzičku kutijicu.
Cena?
Samo šest kartona.
Hoćeš da je čuješ kako svira?
Crna berza...
menjam lasicu i mikroskop za džigernjaču i sapun.
Pogledaj malo...
imam puno igračaka.
Nemoj da se stidiš.
Priđite, momci.
Svideće vam se moje prvo izdanje.
Vaše je.
Eto, takva sam ja.
Stvar je sasvim prosta.
Vi uzmete umetničko delo...
meni idu konzerve.
Lako je vama imate sledovanje.
Saosećanje.
Možda i neki mig.
Nagoveštaj iskrene simpatije.
Sve ja prodajem.
Uzmi sve što imam.
Ambicije, uverenje, posao...
Što da ne?
Uživaj u mojoj robi.
Za momke, moja roba je... vruća.
Čoveče, pravi je slatkiš. To je kolačić zbog kojeg balaviš po portiklici.
Znaš šta pričaju? Kažu da je bila sa nekom Nacističkom budžom.
S nekim iz samog vrha. Bila je Goebbelsova cura ili Göringova. Nekog od njih dvojice.
Kako je, onda upela da se izvuče? -Pogledaj je samo.
Izgleda da je upecala nekog sa velikim činom. -Koga?
Otkud znam. Znam samo da je neki naš budžovan uzeo u zaštitu.
Jawohl.
Vidi, ako iko treba da pleše... Dođi, Gesundheit.
Šta je bilo, kolačiću? Plešemo. -Pusti me, majmune jedan.
Kakavo je to izražavanje... -Rekla sam 'majmune' a to sam i mislila.
Odakle vam ta torta? -Hej, Mike.
Zahtevam da mi odgovorite, odakle vam ta torta?
Šta hoćete?
Kako restoran dolazi do hrane? To je naš posao, a vas se ne tiče.
E pa, ja ću vam reći da me se tiče.
Slučajno znam sve o ovoj torti...
a slučajno sam i kongresmenka Sjedinjenih Američkih Država.
Dobar si kolačić izabrao. -Da. Bežimo odavde.
Vratite to parče na mesto.
Izvadite taj nož. Sad želim da znam šta ta torta radi ovde?
Jede se. -Sad je dosta.
Ova torta je konfiskovana. -Zdravo.
Kako ste? Znači, tu je! -Šta vi znate o svemu ovome?
Veoma malo. Torta je ukradena iz mog džipa.
Stvarno? -Ukradena i prodata na crnoj berzi.
Nema toga što ovde neće ukrasti.
Kad samo pomislim na onu devojku, tamo u Ajovi... -Da.
Ja ću se pobrinuti za ovo. Nemojte vi da se mučite.
Hvala vam. Hoćete li da se pobrinete i za dvojicu odvratnih vojnika...
koje bi trebalo staviti pred zid i...
Želim da ih pronađete. Od prilike, srednje su visine. Jedan je malo viši.
Zovu se Mike i Joe i imaju uniforme na čijim kragnama piše US.
Savršena moć zapažanja, gospođo.
Sad, hoćete li mi reći, kako se tačno zove ova krčma?
Lorelei. -Adresa?
Hagenbachstraße broj 15. -Jesu li i sve ostale krčme poput ove?
Tri ili četiri, možda, ali ovo je najbolja. -Kako se zove ona žena?
Koja žena? -Ona pevačica.
A, pevačica! Mislim da je... Erika.
Erika, prezime? -Erika von Schlütow.
Zašto pitate za nju?
Zato što se nešto duhovito dešava oko nje, a meni, uopšte nije do smeha.
Schlütow? Kako se to piše.
Schlütow, sa dve tačke.
Tako sam i mislila.
Želim da ovaj komitet ne smetne sa uma da kada smo mi ušli u Nemačku...
naišli smo na zemlju otvorenih grobova i zatvorenih srca.
Mi smo pokušali da je pretvorimo u civilizovanu državu.
Morali smo da eliminišemo sve ono što je kod njih budilo politički nemir i vojnu agresiju.
Pokušali smo da im vratimo osećaj slobode i da im pružimo dostojanstvo.
Morali smo četiri miliona raseljenih ljudi da vratimo njihovim domovima.
A to i nije lako ako nemate dom gde biste ih, za početak, vratili.
Morali smo da popravimo bolnice i javne ustanove.
Sećam se dobro dana kad je gasovod, ponovo, proradio.
Tog dana je, samo u Berlinu bilo 160 samoubistava.
To je bilo pre deset meseci.
Danas, kresnu šibicu, upale gas i skuvaju sebi neki krompir.
Ne baš mnogo krompira, podsećam vas. Ovde i dalje ima mngo gladnih.
Ali, sad imaju i volju da žive.
Morali smo da im izgradimo škole i da nađemo nastavnike, a onda i da obučavamo nastavnike.
Pomogli smo im da krenu sa slobodnom štampom, da konstituišu skupštinsku vladu.
Posle 14 godina imali su prve slobodne izbore.
Ne tako davno, nisu znali šta će sa sobom.
Dugo je sve to izgledalo, kao da lokalnoj ispičuturi dajete čašu vode.
Ja samo želim da vam ukažem da je ovo jedan težak, usamljenički posao na kome nam se niko neće zahvaliti.
Pokušavamo da ga obavimo najbolje što možemo.
Kao što i sami dobro znate, neki od nas, povremeno skrenu sa kursa.
Ali, zapamtite ovo. Po prvi put u celoj istoriji...
vi od jedne generacije vojnika zahtevate da budu i hrabri i mudri.
Težak zadatak. -Dobro rečeno.
Svakako se nadam da je naš predsedavajući hvatao beleške dok ste govorili.
Mislim da bi to sve trebalo da bude ubačeno u naš izveštaj.
Pukovniče, svi se slažemo se vama, sve do poslednje reči.
Ja se ne slažem.
Ne pada mi na pamet da se složim. Iznenađena sam da moje kolege sve prihvataju zdravo za gotovo.
Gospođice Frost, takav vaš stav zahteva i objašnjenje.
Pukovniče Plummer, u vašem izuzetno elokventnom govoru,
koji ste, sigurna sam ponovili bar 50 puta do sad,
upotrebili ste frazu, 'Neki od naših momaka, možda, ponekad skrenu sa kursa'.
To je, gospodo, pravo remek delo nedorečenosti.
Na šta ciljate, gospođice Frost?
U svojim naporima da civilizujete ovu zemlju, naši momci sve češće se ponašaju kao varvari.
To sam vam objasnio za vreme našeg obilaska... -Znam ja sve o tim obilascima.
Stavili ste nam tamne naočari kako biste bili sigurni da ćemo videti samo ono što vi želite da vidimo.
Onda nas zaspete pamfletima, statistikom, nadahnutim govorom...
i otpremite nas nazad još zbunjenije nego štosmo došli.
Ovo sve smo mogli da saznamo i iz Reader's Digesta.
Ovo je veoma zbunjujuće, pukovniče. -Nastavite, gospođice Frost.
E pa, ja ne volim tamne naočare. Ja volim da gledam svojim očima...
i kad posumnjam da se prljavština gura pod tepih, ja podignem tepih.
Koji tepih? Kakva prljavština? -Kakva prljavština?
Ovde sam jedan dan a moja sveska ih je prepuna. -Molim vas, navedite ih.
Vojnici se petljaju sa nemačkim devojkama...
Bratimljenje je zakonito.
... na javnim mestima, besramno, u noćnim klubovima cveta crna berza.
Onda da ih zatvorimo pa da naši momci počnu, kradomice da posećuju lokale u ruskom sektoru,
ili britanskom, ili francuskom, a ima tu još jedna stvar.
Ovo je nezvanično. Ta mesta su stecište, svakojakog šljama...
i mi to raščistimo tako što ih, s vremena na vreme iznenadimo racijom.
Notorni nacistički zabavljači paradiraju pred našim momcima...
je l' i to nezvanično? -Ko, na primer?
Evo, da vam poimence navedem neku Eriku von Schlütow,
koja radi u rupi po imenu 'Lorelei', Hagenbachstraße, broj 15.
Kako stvorenje, kao što je ona...
Insistiram na zadovoljavajućem objašnjenju.
Moram zamoliti kongresmenku da preskočimo na neku drugu temu.
Zašto? -Neke stvari moraju biti prepuštene našoj diskreciji.
Pukovniče Plummer, nisam pristala na tamne naočari pa neću ni na brnjicu.
Poslednji put kad je neko pokušao da me ućutka, probao je bundom...
ali ja nisam prestajala sve dok se predsednik te brodske kompanije nije našao u zatvoru,
iako sam te zime, čak dobila zapaljenje pluća.
Gospodine Maier, ovo je već drugi put da dobijamo pritužbe.
Mislim da nije dobro to što vaš sin... Kako se ono zvaše?
Gerhard.
Što Gerhard crta kukaste krstove po celom komšiluku.
Polomiću mu ruku. -Raspustili smo Gestapo.
Nena hrane, Bürschchen. Zaključaću ga u mračnu sobu.
Zašto ga ne odvedete u gasnu komoru?
Hoću, Herr Kapitän.
Slušajte, raskrstili smo sa koncentracionim logorima.
Odvedite ga u NOK, jedan od naših Nemačkih omladinskih klubova.
Njemu treba samo malo bezbola i malo manje kuckanja petama.
Ovo vam je adresa. Tražite narednika Breena.
Da, Herr Kapitän.
Mislim, hvala, Herr Kapitän.
Auf Wiedersehen.
Idemo, Bürschchen.
Kapetane Pringle, traže vas u 112. -Ko me traži?
Kongresmenka, ma kako se zvala.
Želi mene da vidi? -Da, gospodine.
Sad? -Odmah. Raskokodakala se kao kvočka.
Bolje da odete tamo pre nego što snese jaje.
Kapetan Pringle, tražili ste me? -Zdravo.
'Lorelei', kako se to piše? -Lorelei?
Na kraju je IE ili EI?
EI.
Hvala.
Kapetane Pringle, moje poverenje u vojsku je uzdrmano do temelja.
Stvarno? -Ne modu da verujem više nikom ko je u uniformi.
Molim vas...
Osim jednog, časnog izuzetka, a to ste vi.
Hvala, gospođo.
Pretpostavljam da vam verujem jer smo oboje iz Ajove.
Uz vas sam, gospođice Frost. -Šta više, vidim da ste vredan radnik.
Možda čak radite previše. Delujete umorno.
Pa, nadao sam se da se to ne primećuje.
To je mastilo, kapetane Pringle.
Jeste, stvarno.
Kapetane, potrebna mi je vaša pomoć.
Žlim još podataka o Fräulein von Schlütow.
Znate, o onoj sa dve tačke.
A, o njoj! -Sigurno negde postoji neki dosije o toj ženi.
Naravno da postoji. Samo... nije ovde. -Nije?
I ja sam ga jutros tražio, ali su mi rekli da su ga poslali u Nürnberg.
Znate, tamo su počela suđenja i mnoga dosijea se šalju tamo.
Tako znači. -Mada, ja sam se raspitivao malo naokolo.
Jeste li pronašli nešto? -Ništa bitno. Samo tračeve.
Jeste li sigurni? Nema vatre, a dima toliko?
Možda je poznavala nekoliko beznačajnih članova partije.
Ništa vredno vaše pažnje. Rekao bih, sitna riba.
U redu, gospođo., spremni smo za pokret. -Hvala.
Bezbednosni oficir reče da ju je viđao u starim filmskim novostima...
pa sam tražila iz službe veze da mi dostave taj film.
Nedelja u slici.
Ovo je jedno malo nacističko okupljanje u Breslauu.
Ovde im Goebbels govori kako dobijaju rat.
Otvaranje opere sa Lohengrinom i slavnim gostima.
Očigledno da su i dalje pucali na veliko dok je Berlin goreo.
Lohengrin, znate, labudova pesma.
Evo, sad imamo nešto. Pitam se, kako joj ta haljina ne spadne?
Mora da je drži čuvena nemačka snaga volje.
Ko je taj muškarac? -Mislim da je to Birgel.
Ko? -Hans Otto Birgel.
Ko je Hans Otto Birgel?
On je imao neke veze sa Gestapoom. Sad je mrtav.
Ubio se kad su Rusi došli. -Je l' bio važan član partije?
Tako-tako.
Sigurno mu je bila ljubavnica, sudeći po tome kako ga drži.
Možda ga nije ni poznavala. Možda ju je uhvatila gadna vrtoglavica...
i prvo za šta je stigla da se uhvati bila je njegova... ruka.
Dosta je. Hvala vam.
Pa, bar smo jednu stvar saznali. Svakako da nije bila sitna riba.
Izgleda da nije. -Da žena nacista kao ona bude...
Postaraću se da se više nigde ne pojavljuje kao zabavljačica.
Hoće li vas to zadovoljiti? -Neće.
A šta biste predložili, da joj obrijemo glavu?
Ne želim ja njenu glavu. -Nego?
Naokolo se priča da ju je neki naš oficir uzeo pod svoje.
Njegovu glavu hoću. -Stvarno mislite da je neki oficir štiti?
Zvuči, prosto neverovatno.
Ali, upotrebimo malo zdrav razum.
Taj čovek je ne štiti iz platonskih pobuda.
Slažete se? -Slažem se.
Naravno, njihova veza je tajna.
On nije toliko glup da bi se sa njom zabavljao u svom stanu.
Valjda ste u pravu. -Zato, moramo pretpostaviti da je posećuje u njenom stanu.
Sasvim logično.
Zato, da bismo ga uhvatili, moramo posmatrati njen stan.
Pametna ideja.
Da li znate gde stanuje? -Mogu da saznam.
I ja ću je nadzirati danju i noću... lično.
Ne, nadgledaćemo je zajedno, nas dvoje.
Stvarno? -Da. Ja želim da budem svedok.
Želim da vidim ko je taj čovek i da se suočim sa njim.
Hoćete li imati toliko vremena, gospođice Frost?
Koliko god bude bilo potrebno. Sve, samo da dokažem da sam u pavu.
Hoćete li ići kod generala?
Hoću, i u Ministarstvo Odbrane i kod Predsednika.
A ako ništa od toga ne bude vredelo, ići ću i kod Gabriela Heatera (*radio-novinar).
Policijski čas je odavno počeo. Sumnjam da će se večeras pojaviti.
Doći će on. -Ma nemojte!?
Kapetane, mislim da vi ne razumete ovakvu vrstu veze.
Oni rade 24 sata dnevno, sedam dana u nedelji.
Da li glavni bezbednosni oficir zna za to?
Jeste li sigurni da ne postoji neki stražnji ulaz u njen stan?
Tamo ne postoji, čak ni stražnji zid.
Sigurno nekoga čeka. Zašto bi ostavila upaljeno svetlo?
Možda hekla ili kuva breskve za kompot.
Ali, mi sve znamo.
Kompot od bresaka.
Kladim se da vam nedostaje Ajova. Meni već nedostaje.
Promenila se oda kad ste vi otišli. -Stvarno?
Svašta se izdogađalo, posebno u Murdochu.
Sećate se ulice Union?
Pa, promenili su joj ime. Sada se zove Bulevar Iwo Jima.
To je novost. -I došlo je do skandala u pošti.
Stvarno? -Oko novog murala na zgradi pošte.
Grad je skupio $2.000 da unajmi slikara.
Gradonačelnik je pozvao svog rođaka iz Chicaga i dao mu posao.
Baš lepo. -Slika je bila 25 metara duga.
Trebalo je da predstavlja Custerov poslednji dan.
Kada je rođak napustio grad, otkrili su da slika nije original.
Celu stvar je iskopirao sa reklame za pivo.
Došlo je do pravog džumbusa. -Vi Ajovu baš ozbiljno shvatate, je l' da?
Da, valjda ste u pravu. Volim je. A vi?
Prošle godine smo dobili mnogo nagrada, uključujući i 4 najviše.
Postaje prohladno.
Do pre dva meseca smo imali najnižu stopu maloletničke delinkvencije.
I šta se, onda, desilo?
Neki dečko iz Des Moinesa je spalio svoju baku letlampom.
Odmah smo pali na 16. mesto. Baš ponižavajuće.
Šta je to?
Cvrčci. -Nešto je palo.
Molim? -Nešto metalno.
Metalno?
Pogledajte, to je ključ.
Ključ? Za šta li je?
Očigledno, naš čovek zatrubi i to joj je signal.
Vi znate mnogo više o ovim stvarima nego ja.
Johnny? Johnny?
Johnny, gde si?
Johnny?
Johnny. -U vojsci ima mnogo Johnnyja.
Sad smo nešto saznali. -Šta?
Sad možemo da eliminišemo sve Jimove, Bobove i Georgeve.
Šteta što se ne zove Zachary.
Da, to bi mnogo pojednostavilo stvari.
Johnny.
Ja... ja ne znam kome se vi obraćate.
Ja sam kapetan Pringle...
i sa mnom je članica Kongresa Sjedinjenih Američkih Država.
Dobro veče.
Vi ste Erika von Schlütow? -Jesam.
Imamo razloga da verujemo kako se viđate sa nekim pripadnikom naše vojske.
Stvarno? -Šta više, mislimo da ga sad očekujete.
Otkud vam ta ideja? -Bacili ste ključ.
Možda sam ga bacila mlekadžiji.
Bacila je ključ mlekadžiji.
Fräulein, ako bi to trebalo da bude šala, šalite se na pogrešnoj adresi.
Verujte mi, nismo, uopšte raspoloženi za vaše duhovitosti.
Činjenice, molim vas. -Da, činjenice.
Vi ste Amerikanka? -Ovde mi postavljamo pitanja.
Kako se zove taj čovek? -Da.
Johnny. -Ima li Johnny prezime?
Vidim da ne koristite karmin.
I na jako čudan način češljate kosu, ili se, uopšte niste počešljali?
Čekajte malo, znate li vi sa kim razgovarate?
Sa američkom ženom, i moram priznati da sam, pomalo razočarana.
Očigledno da mi ovde imamo lažnu sliku o doteranim Amerikankama.
Pretpostavljam da je to samo holivudska reklama. -Vi ste veoma drski.
Pa, sad moram da se vratim kući. Znate, u toku je policijski čas za nemačke civile.
Stvarno jeste, u pravu je.
Fräulein von Schlütow, povećali smo svoj nacionalni dug...
za još 350 milijardi dolara kako bismo dobili ovaj rat. Ja ću to smatrati bespotrebnim troškom...
ako ne budemo uspeli da se rešimo takvih kao što ste vi. -Kao što ste vi.
Možda bi bolje bilo kad biste samo malo promenili liniju svojih obrva.
Gute Nacht.
Gute Nacht, kapetane... ma kako da vam je ime.
Kakvi živci. Kakvi neviđeni živci.
Moramo uvek imati na umu kroz šta su sve ti ljudi prošli.
Svo to bombardovanje im je ostavilo ovde traga.
Ali, ja stvarno izgledam grozno bez šminke. -Nije tačno.
Bilo nam je dozvoljeno da ponesemo samo 25 kila prtljaga. Mogli smo da uzmemo samo najneophodnije stvari.
Nikad ne slušajte drugu ženu, ako želite da znate kako izgledate. Pitajte muškarca.
Hajde, pitajte me. -Znam ja kako izgledam.
Izgledate ljupko, definitivno i neopozivo, apsolutno neodoljivo...
na neki... osvežavajući način.
Je l' vi to iz učtivosti? -Kome je još potreban parfem?
Dajte mi da osetim svež miris vlage kukuruznih polja Ajove, odmah posle kiše.
Ove godine je slabo kišilo, odlično vreme za kukuruz.
Strašno mi je drago da to čujem.
A sad da se vratimo na tu ženu. -Moramo li baš?
Sigurno se oseća, apsolutno bezbednom čim može tako drsko da vređa.
Ili samo blefira.
Muškarac koji stoji iza nje je, sigurno neko jako važan.
General ili pukovnik.
Pukovnik, najmanje.
Kako se zove onaj pukovnik?
Pukovnik? -Onaj pukovnik Plummer.
Rufus J. Plummer. -J je skraćenica od?
J od John.
Šta mislite?
Ne, nije on. Ne može biti on. On je oženjen čovek. Diplomac sa West Pointa.
Čula sam ja za oženjene ljude, čak za one sa West Pointa.
Ali, to nije Plummer, gospojo. Kunem se. -Imao je neki čudan pogled.
Kad bismo se samo dočepali njenog dosijea. Ko vam je rekao da je poslat u Nürnberg?
Potporučnik Cook koji je zadužen za kartoteku. -Možda je on pokriva zbog pukovnika.
Pitaću ga sutra ujutru. -Ne. Idemo zajedno. Sad odmah.
Gde? -U kartoteku.
U sred noći? Zar ne bi trebalo da tražimo dozvolu?
Da li smo tražili dozvolu da se iskrcamo u Normandiju? Idemo.
Schlütow, Schlütow.
S... SA...
SCH do ST. Ovde bi trebalo da bude.
Ako su svi tu, ali ja mislim da nisu.
Pa, onda ćemo da vidimo i da se uverimo. -Naravno.
Hajde, otvorite.
Schlage, Schlangenberg, Schlagenspitz, Schlitz...
Izgleda da neki od njih nikad nisu bili u Milwaukeeju.
Schliemann, Schlüssel, Schlütow...
Evo. -Tu su Schlütowi.
Anton, Emil, Fritz, Gottfried, Waldemar...
Nema Erike. -Nema Erike?
Rekao sam vam. Otišla je u Nürnberg. Otišla u Nürnberg.
Odvešću vas nazad u vaš stan.
Erika von Schlütow.
Da? -Ona je pod 'von'.
O, ne.
Toi je, na primer, kao O'Brien. Ne biste ga tražili pod B, već pod O.
Dobro, onda da pogledamo pod O. -Pod V.
V kao vlastoljubiva. -Šta rekoste, kapetane?
Žalim svakoga koga vi uzmete na zub.
Vi žalite osobu koja se petljala sa notornim nacistima?
Von Resnicek, von Reudesheim...
Zar ne mislite da bi se ovde mogle pronaći i neke olakšavajuće okolnosti?
Očekujem da svaki muškarac u unifomi svoje zemlje...
A, o tome se radi. Očekujete od njega da bude ambasador.
Trgovac dobre volje. Želite da stoji na gomili krša...
koja je nekad bila ugao neke ulice...
sa širokim asortimanom svakakvih sloboda,
i da maše zastavom i Poveljom ljudskih prava.
E pa, to ne ide tako.
Recimo da zastanete i da se zapitate kako je on to skrenuo sa puta?
Reći ću vam kako. Nije imao moralnih kočnica. -To je to, išao je prebrzo.
Samo što, za vreme rata nije mogao da ide dovoljno brzo.
'Zauzmite onaj mostobran, preko protivtenkovskih zapreka, na drugoj strani Rajne. Požurite malo.'
Brže, 150 kilometara na sat, 24 sata dnevno kroz gradove u plamenu.
Jednog dana rat se završio.
I vi sad očekujete od njega da, odjednom stisne kočnicu i stane u mestu.
Niko ne može da stane u mestu.
Ponekad zalutate, ponekad se okrenete i udarite u zid ili drvo,
udarite glavom u vetrobran i zaboravite sve one ideale koje ste poneli od kuće.
E pa, pravo je vreme da se takvi krševi odvuku nazad u garažu.
Svako ko zaboravi da je Amerikanac... -Ne zaboravite da je i on čovek.
Ali, šta vi znate o tome?
Von Schlegel, von Schlittenheim...
Usamljenost mu se uvukla u kožu, od glave do pete i izluđuje ga.
Jednog dana pojavi se par ženskih sandala.
I vi hoćete da on postavlja pitanja? Partijska sklonost? Broj socijalnog osiguranja?
Da, želim da bude siguran da ne radi ništa subverzivno.
Da li vi, uopšte imate prava da radite ovo? Kakav je, uopšte vaš život?
Odbori, pododbori, zasedanja i odlaganja,
budžetska kresanja i usvajanja.
Šta vas može da nasmeje? Može li, išta suze da vam natera?
Suze... i ja plačem, kapetane Pringle.
Ako vas baš zanima, jednom sam plakala za jednim muškarcem...
dok nisam skoro oči iz glave isplakala.
Ma nemojte.
BIla sam u jednom jako važnom podkomitetu. On je bio južnjački demokrata.
Njegova ubeđenja su se drastično razlikovala od mojih, kao dan i noć.
Mrzela sam sve za šta se zalagao. Prezirala sam njegovu politiku.
Ali sam ga volela... bezumno.
Volela sam njegov južnjački naglasak.
Njegove prefinjene manire.
Način na koje me je gledao kroz svoje dugačke, guste trepavice...
kad bi stavljao veto na neki amandman.
Kad bi me zagrlio i to bi radio, nekako lenjo.
Naslonio bi svoju glavu na moj obraz.
Njegova kosa bi me milovala.
Znate li šta je pokušavao da uradi? -Šta?
Pokušavao je da pridobije moj glas.
Jednom kad me je, posle celovečernje sednice, vozio kući...
zaustavio je auto u ulici Earl.
Rekao mi je da nema drugog razloga, osim što žudi za mojim usnama.
Iskreno govoreći, ja sam žudela za njegovim.
Ali, to bi značilo da izdajem svoju platformu i svoje biračko telo.
Šta ste uradili, gospođice Frost? -Izvršila sam opstrukciju.
Šta ste uradili? -Nisam prestajala da pričam.
O Ustavu, Povelji o pravima, poeziji, Longfellowu, o svemu što mi je padalo na pamet.
Von Schloss, von Schlotzing, von Schlumann, von Schlürmann,
von...
I nije bilo više muškaraca posle tipa sa prefinjenim manirima? -Ne.
Nije bilo više onoga što ste nazvali žudnjom? -Ne.
Sigurno? -To se vas ne tiče.
Ja osećam neku žudnjicu od onog trenutka kad ste izašli iz aviona.
Kapetane Pringle!
Nemojte! -Zašto? Pa, vi niste nacista.
Nemojte mi reći da je subverzivno ljubiti republikanku.
Ja sam kongresmenka.
Da. I sad znam kako ću popuniti svoj listić glasača kad dođu novi izbori.
Ja sam ovde zvaničnim poslom. -Ovo i jeste zvanično.
O! Slušajte me!
Slušajte!
'Slušajte, deco moja, i čućete o ponoćnom jahanju Paula Revere...
u noći 18-og aprila, sedamdesetpete. Teško da iko još je živ,
ko seća se te čuvene godina i dana.
Prijatelju rekao je svom, 'Britanci u pohod večeras ako kopnom ili morem krenu...
fenjer okači visoko na luk zvonika kule Sverne Crkve, nek to signal bude.
Jedan ako dolaze kopnom, a morem dva.
A ja na suprotnoj obali biću, spreman da uzjašem, uzbunu da dam...
da javim svakom selu, svakoj Middlesexškoj farmi,
da se seoski narod oružja lati.'
A onda reče 'Laku noć!' i, umotanim veslom, tiho...' Oh!
A sad, kongresmenko, mogu li da dobijem reč?
Vi ste sasvim van dnevnog reda.
Primedba se odbacuje.
Ovaj, samo malo tražimo... Paula Reverea.
Da, naravno.
Ovde stanujete, kongresmenko. Ovde je vaš stan.
Rekkoh, stigosmo. Šta je sad?
Samo želim da umrem. -Šta želite?
Ovo je grozno. Nikako nije smelo da se desi.
Slušajte, kongresmenko, pa niste spalili sirotište.
Samo ste se poljubili u sobi sa dosijeima. Ništa više.
Ja sam lopov. -Lopov?
Najniža vrsta lopova, kradem tuđeg muškarca.
Da?
Torta koju sam vam donela. Devojka koju ste ostavili kod kuće.
Poslala vam je ljubavno pismo a vi ste se zaljubili u poštonošu.
Te stvari se dešavaju, to vam je kao kod elektrona, pozitivni i negativni.
Jednog dana se sudare i bum! -Ne!
Nema bum!
Moramo da se kontrolišemo. -Možemo li?
Najbolje bi bilo da se više ne vidimo.
Pretpostavljam da ste u pravu. -Ne možemo nastaviti našu istragu.
Onda da je prekinemo. -Ne. Ne, ja ću nastaviti sama.
Možda bih mogla da zatražim pomoć od generala. -Ne.
Zašto ne?
GOspođice Frost, kongresmenko, poštonošo, draga,
kad bih znao da ste tu negde i da ne mogu da vas vidim, ja bih poludeo.
Moramo biti jaki.
A što se tiče Dusty, to nije ništa ozbiljno. Obična fakultetska ljubav.
Imam užasan osećaj krivice. -Nismo ni vereni.
Nisam joj se, nikako obećao.
To bi slomilo srce, ćerci čoveka koji vodi 4. policijsku stanicu
Ne, ne bi. Ona je, prilično lakomislena devojka, znate.
Već se verila sa četvoricom od kad sam ja otišao,
jedan od njih je tgovac hranom i zrnastom robom.
Zamislite samo šta bi on mogao sve da joj obezbedi.
O, Johne...
Ja čak ni ne znam tvoje ime, draga kongresmenko?
Phoebe. -Phoebe.
Zar nije smešno?
Nije, ni najmanje.
Šta misliš o jednom lepom poljupcu za laku noć, Phoebe?
Laku noć.
Dobro jutro.
Dobro veče.
Bože mili!
Problem je kako zaustaviti sve te fizičke kontakte među ljudima...
Moramo da preduzmemo korake, i to oštre korake.
Dobar dan, gospođice Frost. -Gde ste vi do sad?
Zabrinuli smo se. -Hoćete li da nam se pridružite?
Gospođice Frost? -Gospođice Frost?
Mogu li nešto da učinim za vas?
Baš ništa.
Hans Otto Birgel. -To je najbolja koju smo uspeli da nađemo, pukovniče.
Ima još nekih u kojima je bez uniforme, ali mu se lice ne vidi najjasnije.
Lep primerak više rase. Kladim se da nikad nikog nije mučio.
Bar ne dok se ne bi uverio da je njegov jazavičar lepo večerao.
Hoću da svaki vojni policajac, dobro zapamti ovu mačkicu.
Iskopiraj u 100 primerak. Pošalji svuda kopiju sa detaljnim opisom.
Razumem.
Kao mamac, u zamku moramo da stavimo pravu vrstu sira.
Ima da se uhvati, sto posto.
Nadam se.
Napred.
Želeli ste da me vidite, pukovniče Plummer? -Jesam, gospođice Frost.
To bi bilo sve, majore. -Razumem, gospodine.
Kako napreduje istraga? -Molim?
Istraga? -Dobro. Dobro.
Ima li napretka? -Pomalo. Zašto?
Izgleda da ste, uz put, nešto izgubili.
Stvarno? -Ovo je vaše, zar ne?
Jeste, mnogo vam hvala. Pa, izgleda da ću morati da nabavim šnale.
U Berlinu je prilično vetrovito, posebno noću.
Celu stvar ima, sasvim jednostavno objašnjenje.
Ali, ja mislim da vi, pukovniče Plummer, niste u poziciji da se bacate kamenom.
Jako mi je žo. -Zapravo, ja mislim da ste veoma drski.
Jesam li?
Zato što držite to na svom stolu. -Zato što, šta držim na svom stolu?
Ja znam da sve dešava 150 kilometara na sat, i da je rat, iznenada gotov...
i da ne možete da stanete tek tako.
Ali, postoji nešto što se zove diskrecija.
Kakva diskrecija? -Je l' ovo vaša porodica?
Jeste, a ovo je naša kuća u Indijani.
Koliko dugo ste u braku? -22 godine.
O, ne. Možda bi ipak bilo najbolje kad biste je pozvali da dođe ovamo.
Ne može sad da dođe. Očekujemo bebu.
Bebu? -Htedoh reći, naša starija ćerka očekuje bebu.
Mogu da shvatim da neki mladić ovde padne u iskušenje, ali deda...
Pukovniče Plummer, stvarno biste morali da podmažete svoje kočnice.
Johne. Johne, sad sam sigurna.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Sve sam otkrila. Više nema nikakve sumnje. -Šta?
Ima čak i njenu sliku. -Ko?
Pukovnik Pulmmer. -Čiju sliku?
One žene. -Kako to?
Htedoh reći, šta će mu?
Da je gleda. Ne može pogled da skine sa nje.
To mora da je neka greška. Možda je to neko ko liči na nju.
Da li da porazgovaram o tome sa generalom?
Ne, ne, ne, ja ne bih. Ne sa generalom.
Izvini. Kancelarija za denacifikaciju, kapetan Pringle pored telefona.
Ko? -Johnny, šta se dešava?
Zašto nisi došao sinoć? Čekala sam te.
Johnny, čuješ li ti mene?
Naravno da slušam, poručniče... Forrestal.
Poručnik Forrestal iz intendantske službe.
Pa, poručniče, žao mi je što nisam stigao. Ovih dana sam, nešto u gužvi.
Johnny, šta se dešava? Erika ovde. Kako to razgovaraš sa mnom?
Poručniče, ne bi trebalo da vam bude teško da shvatite u kakvoj sam situaciji.
Ponekad se pitam, kako je, uopšte završio školu za oficire.
O, neko je sa tobom, je l' da?
Tako je, poručniče Forrestal.
Da li je to sin sekretara Mornarice? Dajte mi da ga čujem.
Ne, ovo je vojni Forrestal, nisu u srodstvu, nisu ni u kakvom srodstvu.
Poručniče, uveravam vas da ćemo se videti čim budem bio u mogućnosti.
Možda bude malo kasno, verovatno pošto završite sa kancelarijskim poslom.
Johnny, mnogo mi nedostaješ. Volim te. -To ću, svakako, zapamtiti.
Doviđenja, poručniče.
Simpatičan mali. Zajedno smo završili bazičnu obuku.
I, šta sada ja da radim sa pukovnikom?
Nemam pojma. -Da li bi mogao da dobije prekomandu u Japan?
Mislim da ne može, ne u Japan. Ne, bar dok je tamo Tokyo Rose.
Pa, šta ti predlažeš? -Šta ja predlažem?
Šta ja predlažem? Dođi. -Gde me vodiš?
Brente, preuzmi umesto mene. Danas se više neću vraćati.
Gde me vodiš? Imamo sastanak sa generalom.
Ne želiš ti da vidiš generala. Ti želiš da vidiš mene, a ja želim da vidim tebe.
Imamo tako malo vremena, a tako mnogo jedno drugom da kažemo. Bolje da ne gubimo vreme.
Moja istraga... -Ja ću je završiti kad ti odeš.
Poslaću ti kompletan izveštaj u Washington.
Ovih nekoliko dana su samo naši. To nam je sve što imamo.
Ti si jedan grozan čovek.
Hajde. Uzećemo moj džip i odvešćemo se do Wannseeja.
Tamo je predivno i zeleno, a ja znam jedno mestašce koje izgleda kao krivina Mississippija.
Idemo.
Johnny, dođi!
Brže! Brže! -Zdravo.
Dva dana i dve noći, šta je mein kleiner Liebling radio?
Tvoj kleiner Liebling je šarmirao pse tragače.
Kako napreduju stvari sa kongresmenkom?
Odlično. Verili smo se. -Šta ste radili?
Bolje to nego da mi otkine glavu.
Nisam znao da si ti bila toliko duboko uvučena. -Duboku uvučena? U šta uvučena?
Zašto mi nisi rekla da ste ti i Hans Otto Birgel, bili ovakvi?
On je mrtav. -Vodio te je na rukoljub kod Hitlera.
Nadam se da si je sterilisala posle toga.
Meni je oduvek izgledao kao da krije mišomor u onim svojim brkovima.
Ne govori tako.
Zašto da ne? Koliko si ti, zapravo bila nacista?
Johnny, koga još interesuje ženska politika?
Žene uvek biraju ono što je u modi i to menjaju kao prolećni šešir.
Da. Prošle godine je bio u modi mali šeširić sa svastikom.
Ove godine sa nojevim perom, crvenim, belim i plavim.
Sledeće godine čekić, možda, i srp.
O, Johnny, ne smemo jedno drugom govoriti ružne reči.
Kad si rekao da ste se verili, mislio si, samo dok njen avion ne poleti, je l' da?
Šta još?
Mnogo te volim. -Stvarno?
Ti si jedini muškarac za kog sam, ikad poželela da se udam.
Baš lepo od tebe.
Želim da odem sa tobom u Ameriku. Želim da se popnem na Kip Slobode.
Želiš da siđeš u onaj podrum u Fort Knoxu.
Želim da budem tamo gde si ti.
Da, lako mi je da te zamislim u Ajovi, kako u farmerkama...
sediš na senu i voziš se u staru vodenicu.
To bih baš volela.
Nežno, dušo, danas su Materice.
Prekini, plavokosi bacaču plamena.
Prekini, rekao sam.
Jesi li poljubio kongresmenku?
Naravno da jesam.
Je l' ona poljubila tebe? -Kakvo je sad to pitanje?
To je izuzetno važno pitanje. Šta ste radili kad ste bili sami?
O... sedeli smo, držali se ruke...
zviždukali 'Shine on Harvest Moon'.
Šta je tu tako smešno? -Držali ste se za ruke?
Naravno. Fini ljudi rade to, znaš.
VI ste tako naivni, vi Amerikanci.
Takvi smo. Pa šta s tim?
Ta smešna mala ženica sa licem koje liči na oribani kuhinjski pod...
Da?
Nabavila sam vodku u ruskom sektoru i fonograf sam popravila.
Hoćeš da ti pustim neku muziku? -Ne, hvala.
Mnogo ti hvala, ali, ne hvala. -Odlaziš?
Rano ujutru imam postrojavanje. -Hoćeš li doći sutra uveče?
Verovatno hoću, s obzirom na svoj neverovatni karakter.
Vidimo se.
Gospođice Frost? -Gospođice Frost?
Čekamo vas. -Večera, gospođice Frost.
Jeste li me zvali, gospodo? -Petnaest do osam je.
Idemo u oficirsku kantinu na večeru.
Ja sam planirala da provedem jedno mirno veče.
Da li vam je dobro, gospođice Frost?
Dobro mi je. Samo me malo boli glava, ništa više.
Izvinite se pukovniku u moje ime.
Naravno, gospođice Frost. -Hoćete da vam donesemo sendvič?
Sa sirom? Piletinom? Šunkom?
Sa bilo čim. Mnogo vam hvala. Laku noć, gospodo.
Možda ne bi trebalo da je ostavimo samu.
Možda bi trebalo da joj izmerimo temperaturu. U Berlinu hara tifusna groznica.
O, dobro veče. Došao sam da vidim gospođicu Frost.
Samo izvolite. Mi izlazimo.
Neko bi mogao pomisliti da je ovde Kupidon umešao svoje prste.
Da, ali mi znamo gospođicu Frost. Ne puca se strelom kroz čelik.
Phoebe... Phoebe!
Dolazim, Johne.
Vidi!
Kako izgledam, Johne? -Gde si to nabavila?
Kod Brandenburške Kapije. -Na crnoj berzi? Nisi tamo.
E pa, jesam. Samo sam htela neki karmin i nešto za svoje obrve...
ali je neka žena ovo stavila preko upravljača svog bicikla...
i ja sam joj dala svoju pisaću mašinu.
Za cipele sam morala da dodam još šest traka za pisaću mašinu.
Phoebe, je l' to za Mikeovu ljubav? -Ne podsmevaj mi se.
Znam da nisam smela, ali, jednostavno, morala sam.
Ovo je naše poslednje veče i želela sam da izgledam što lepše, a opet izgledam grozno.
Ovo je kao cirkuska šatra koja je u žalosti zbog smrti slona.
Ni blizu. -Nisam ćorava.
Pokušala sam da je popravim, ali, možda je bolje da se vratim gore i obučem svoj kostim.
Malo je previsoka. Šta je ovo, večernja haljina sa rol kragnom?
Pa, bila je malo niža ali sam je ja podigla.
Očigledno jesi.
E pa, sad ćemo da izvadimo ovu čiodu odavde, gde samo smeta...
i vratićemo je tamo gde joj je stvarno i mesto.
Izgledala je tako lepo na biciklu.
Prestani. Obukla si se za mene, i meni izgledaš dobro.
Johne, gde si naučio sve to o ženskoj odeći?
Moja majka je nosila žensku odeću.
Johne, ti si, prosto neodoljiv. Znaš li to?
Ko sam ja da se ne slažem sa kongresmenkom?
Imaš previše tog đubreta na ustima.
Stvarno. -Stani mirno.
E sad... možemo da krenemo.
Zaboravili smo tvoj šal.
Bićeš najlepša u oficirskoj menzi.
Ne želim da idem tamo. -Gde želiš da večeramo?
Mislila sam negde gde jedu civili.
U Berlinu?
Tamo gde ona pevačica... Znaš na koje mesto mislim.
Ne želiš da ideš u tu kafančinu. -Da, želim.
Želim gde je mračno i veselo, gde ima muzike.
Vidi, ova flaša je prazna. -Vidiš kako zarađuju.
Ovim bi trebalo da se pozabavi kongresna istraga.
Podržavam predlog. -Hajde prvo da ispitamo drugu flašu.
Još šampanjca. -Jawohl.
Uhvati me za ruku, Johne.
Naravno.
Oh, Johne.
Tako sam srećna, na sedmom sam nebu.
Nije da sam do sad bila nesrećna.
Samo sam lutala.
Baš tako. Lutala sam sivim morem, sasvim sama.
Nije to tako loše, samo odjednom shvatiš da si uplašen.
Potreban ti je još jedan glas, onda otvoriš svoje srce i čekaš...
ali niko osim sivih talasa ne prolazi pored.
Tvoje srce se umori, šibano noćnim vetrovima i kišom.
Zato ga zatvoriš, ono što je ostalo od njega, i pomiriš se sa tim.
A onda, iznenada, niotkuda, pojavi se, sasvim neočekivano, čamac...
sa belim jedrima, na horizontu.
Za tebe, za moj predivni čamas.
Phoebe, oneraspoložila si me.
Pa, ti jesi lep, jesi zabavan i jesi dobar prema meni.
Prestani. Nisam ja toliko dobar. Ne hvali me. Jednog dana bi mogla saznati neke stvari...
Previše pričaš za jedan čamac.
Za nas.
Dobro veče. -Mogu li?
Traži još jednu čašu, Johne. -Ne treba, hvala.
Gospode, pogledaj samo kuhinjski pod.
Šta da pogledam? -Kakva promena.
Ta haljina. Je l' to haljina iz Ajove?
O, ne iz Berlina. Je l' vam se sviđa?
Neverovatna je, ali, da je niste obukli naopačke? I kosa...
Šta ste stavili u te kikice, pertle?
Meni se sviđa. -Njemu se sviđa.
Nije trebalo da pominjem obrve. Sad joj lice izgleda, nekako krivonogo.
Gospođice von Schlütow, mislim da vas traži pijanista.
Ima li ikakvog napretka u vašem lovu na tog muškarca?
Kog muškarca? -Mog muškarca.
Pa, napravila sam mali napredak samo što je sad to sve odloženo zbog drugog muškarca.
Pogledajte ga samo. Zar nije predivan?
Phoebe, molim te. Stalno me tako zafrkava.
Znam da nije lep, ali je predivan. -Kad odlazite iz Berlina?
Sutra. Ovo je naša poslenja noć. -Kakva šteta.
Ono što on ne zna, to je da i on odlazi.
Stvarno? -Razgovarala sam o tome sa generalom.
Trebalo je da to bude iznenađenje. -I jeste.
Ne mogu ja da idem. -Možeš.
Četiri godine već nije bio na odsustvu.
Ovo je grom iz vedra neba. Nisam imao ni najmanju, ni najsitniju...
Gospođice von Schlütow, zar nije došlo vreme za vašu sledeću pesmu?
Večeras neće biti sledeće pesme.
Mogu li ukrasti jednu od vaših američkih cigareta?
Hej, Pringle. Johne, pukovnik želi da te vidi.
Pukovnik? -Urla kao pomahnitao.
Oči su mu skroz krvave, ne vide mu se beonjače.
Šta hoće? -Nemam pojma. Moraš do njegove kancelarije pre nego što ga strefi šlog.
Račun! Račun! Ovaj...
Samo ti idi. Ja ću se pobrinuti za račun. Požuri.
Svratiću posle po tebe. -Odvešću ja kući gospođicu Frost. Idi već jednom.
Zašto moraš da ideš, Johne? Ovde je tako lepo.
Moram da idem. Zar nisi čula? -Zabranjujem to da ideš.
Phoebe, ovo je vojska. -Ne želim da ideš.
Moram da idem.
Dobro. Uvredio si Kongres.
Pobrini se za našeg prijatelja. Doviđenja.
Doviđenja, Fräulein von Schlütow.
Koliko? -Ništa. Kuća časti.
Hvala vam. Jeste li spremni, gospođice Frost? -Sedite malo. Popijte šampanjac.
Još jednu flašu.
Sedite.
Ne, ja stvarno ne bih smeo da budem ovde.
Momci, da ne znate možda neku pesmu iz Ajove?
Ajova? Gde mu je to? -U Sjedinjenim Državama, blesane.
Od kad? -Od 1846. godine.
Ozbiljno?
Da li bi voleo to da odsviraš? -Odsviraćemo, mada nam se ne sviđa.
Moja pesma iz kampanje. -Otpevajte je.
Ne. -Morate. Tražili ste da je sviraju.
Možda ovde ima neki čamac. Ko zna? Hajde.
Haj'mo svi, pevajte!
Ovo je racija. Svi pripadnici vojske, nek pripreme svoje papire.
Hej. Hej, ti.
Hej.
Jawohl!
O, hoćeš li...
Gde idemo?
Baš lep šešir. Mogu li da probam?
Šta je ovo? Šta se događa? Gde idemo?
U policijsku stanicu. Ovo je racija. -Šta?
Racija. Svalke nedelje imamo po jednu raciju. -Ovo je smešno.
Hoće da nam provere papire.
Mi, Nemci, moramo da imamo ispravne papire.
Ali, ja nisam Nemica. Nemaju prava da...
Naravno da nemaju. Nemate ni jedan jedini razlog zašto biste pristali na ovo.
Samo im recite ko ste i izviniće vam se i pustiti vas da idete kući.
Ali, kad malo bolje razmislite, da li je to dobra ideja?
Kakav bi to utisak ostavilo na nas, Nemce?
Kongresmenka Sjedinjenih Američkih Država uhvaćena u 'Lorelei'-ju.
I gde je, poštovana gospođica Frost nabavila svoju haljinu?
Na crnoj berzi, možda?
Jeste li za kafu, kapetane.? -Ne, hvala, gospodine.
Odlično. Ovo je ionako jedina šoljica. -Da, gospodine.
A šta mislite o jednom vrču otrova od kukute?
Više bi mi prijao, gospodine.
Kapetane, mislim da imate dobar ratni dosije kao malo ko u ovom gradu.
Bili ste u prvim redovima još od Normandije, i uvek ste prednjačili u svemu.
Znam i da ste bili među prvom desetoricom koji su prešli Remagenski most.
Takođe znam i zašto ste toliko žurili.
Da li ste znali koliko vruć krompir držite u svojim rukama?
Pa, ne baš, gospodine. Mada... jesam osećao da je vruć, što jes', jes'.
Ponekad se pitam da nije uzaludno bacanje novca...
onih 11.000 stolova za ping pong koje smo uvezli da bi se vi, mladići rekreirali.
Kapetane Pringle, možda ste već i shvatili...
da mi, sve vreme znamo za vašu vezu sa onom gospođom von Schlütow.
Nekako sam i mislio da virite pomalo.
Vojska je računala na vas zbog određenog obrasca ponašanja.
Debelo ste nas razočarali. -Žao mi je, gospodine.
Od kad je ovaj odbor stigao iz Washingtona vi igrate dvostruku ulogu...
sa damom iz Ajove i njenim osećanjima.
Voleo bih da nju izostavite iz ovoga, gospodine.
Stvarno?
Izvršen je određeni pritisak na nas da vas, na neko vreme vratimo u Sjedinjene Države.
To sam i ja čuo. -Naravno da nećete ići.
Naravno. Kad počinje postupak, gospodine?
Kapetane Pringle, morate se držati podalje, od dotične osobe, što dalje. Jasno?
Sasvim mi odgovara. Sve to je, ionako odavno gotovo, što se mene tiče.
Samo malo, da nešto raspravimo. Držaće te se podalje od kongresmenke.
Probudite stari žar kod Fräulein von Schlütow,
krenite od početka i pokažite se javno, to je naređenje.
Pa, kako ste? -Da li ste čuli za Hansa Otta Birgela?
Naravno, bio joj je ljubavnik. -Krije se negde u američkoj zoni.
On je mrtav. -Živ je, još kako.
A zahvaljujući vama, počeo je i da se đilita.
Sumnjali smo da je živ pa smo nadgledali gospođicu von Schlütow.
Ovo su tri pisma koja smo uspeli da presretnemo.
Neko mu je otkucao da se njegova devojka viđa sa američkim oficirom.
Pacov je ljubomoran. Rekao je da će izaći napolje i da će vas ubiti, oboje.
Baš slatko. -A sad, vratite se nazad, i raspirite staru vatru. Jasno?
Držite se Fräulein dok se on ne pojavi.
Ponekad poželim da nikad nisam prešao remagenski most.
Žao mi je sine, tako stoje stvari.
U redu, idem. Samo, mislim da bi mi sad prijala ta kafa.
Ne treba mi šoljica. Samo mi stavite mlevenu u kašičicu.
Jeste li poneli svoj pasoš? -Nisam.
Samo im recite ko ste i oni će proveriti kod vojnih zvaničnika.
Ne mogu to da uradim. -Zašto?
Pa šta i ako to saznaju nemačke novine i napišu nešto ružno?
To, ionako neće stići do Wahingtona.
Naravno, postoji jedna osoba koja bi ogla da vas izvuče iz ove grozote.
Ja. Ja bih mogla to da uradim.
Bez ikakvog pominjanja imena, bez naknadnih posledica.
Kao da se nikad ništa nije ni desilo.
Zašto biste to uradili? Vi me ne volite.
To nije iz velikodušnosti. Mi, Nemci ne možemo sebi da priuštimo velikodušnost.
Mi smo veoma siromašni.
Moram da dajemo i uzimamo ako želimo da preživimo.
Šta ja imam da vam dam?
Šta želite da uzmete?
Znate šta sam mu rekla? Da ste moja rođaka sa sela.
Sve je, sasvim jednostavno ako imate prave papire...
koje je potpisao, ljubazni američki oficir.
A vi ste želeli da mu otkinete glavu.
Šta vi, tačno želite od mene, Fräulein von Schlütow?
Hajdemo do mog stana. On je, na samo par ruševina odavde.
Ne, radije ne bih. -Bolje, pođite.
Možda vam zatreba maramica.
Ovo je užasno što radim ali moram da biste shvatili šta se nama, ovde dogodilo.
Svi smo postali životinje sa samo jednim, preostalim instinktom.
Samoodržanje.
Recimo ja, gospođice Frost, bombardovana sam desetak puta.
Sve moje se srušilo i sve mi je uzeto.
Moja zemlja, moja imovina, moja uverenja.
Pa, ipak, nekako guram dalje.
Mesece vazdušnih napada provela sam u skloništima nagurana sa još 5.000 ljudi.
Nastavila sam dalje.
Šta mislite, kako je bilo biti žena u ovom gradu kad su Rusi nahrupili?
Nastavila sam dalje.
Ovde je bio pravi pakao... a onda sam našla muškarca.
I preko tog čoveka, krov nad glavom, i posao, i hranu i...
Ne želim da ga izgubim.
Kakve sve to ima veze sa mnom?
Ima malo. Znate, vi želite istog muškarca.
Idemo. Rekla sam vam da će vam zatrebati maramica.
Ovako je izgledao kad smo se upoznali. Tada je još bio poručnik.
Sedeo je za svojim stolom i ispitivao me.
Imao je neku ozbiljnu, poslovnu facu,
ali, na sreću, ja sam obukla svoj poslednji par svilenih čarapa.
On je, stvarno simpatičan momak.
Ne smete mu suditi po onome što je vama uradio.
On to mrzi. Sigurna sam.
Naravno, dolazio bi ovamo i osećao se jako bedno, sažaljevajući vas.
Vaš avion sutra poleće, zar ne?
Nemojte sedeti tu kao da je kraj sveta. Ništa se nije dogodilo.
Samo se grozno našalio sa vama, to je sve.
Zato, odletite nazad kući, operite ruke, operite usne...
U Sjedinjenim Državama imate sapuna koliko hoćete.
Izvinite, ali i sami znate ovu ljubavnu igru.
Ako želite da poslušate savet starog kockara...
neki ljudi imaju sreće u ljubavi, a neki, kao da su prokleti.
Oni ne bi trebalo ni da sedaju za sto.
Ne mogu ni da zamislim da biste voleli, opet da ga vidite.
Zašto se ne biste popeli na sprat i sačekali u mraku dok dođe i, onda da odete?
Hajde, idite. Zar vam nije dosta?
Čemu sad ova scena?
Ne možemo ostaviti gospodina da čeka u mraku, zar ne?
Pre četiri sata ste bili u položaju da njega oterate pred vojni sud...
a mene u radni logor, ali sad niste.
Više niste. Sad ste jedna od nas.
Ćao.
Šta je bilo? Nema poljupca za tvog malog Schweinehunda?
Izvini što sam došao sa damom iz Kongresa. Postala je malo navalentna.
Ali, sad to više nije važno. Ionako sutra odlazi.
Hajde.
Izvini.
Pretpostavljam da je ovo trenutak kad bi neki šaljivdžija upitao, jesi li za ples?
VI niste šaljivdžija, kapetane Pringle.
Ali ste jako dobar plesač.
Kakav smo valcer odigrali!
Laku noć.
Hej, Fräulein! -Hej, Fräulein!
Ein moment, Fräulein!
Svete mu stolice!
Poslednji put kad smo imali ovakvo vreme, trajalo je 11 dana.
Baš ste me utešili.
Ne možete da dočekate da stignete u Washington, da što pre predate crni izveštaj o Berlinu?
Neće biti nikakvog izveštaja, pukovniče Plummer.
Ne? -Ja sam ovde došla kao objektivni posmatrač.
Neke stvari koje su se dogodile, automatski su me diskvalifikovale.
Da niste malo preozbiljno sve to shvatili?
Vi, ionako o tome ništa ne znate. -Nešto naslućujem.
Na neki način, drago mi je da ste skinuli tamne naočare i da ste malo lutali sami.
Ovo je ogroman krš i lom koji mi ovde pokušavamo da raščistimo. Mnogo je tu ruševina.
Ruševina svih vrsta, biljnih, mineralnih i životinjskih.
Ako hodate po njima, rizikujete da vas u glavu udari neka zalutala cigla.
Prestanite, molim vas. Već sam dobila sve što sam zaslužila.
Izvinite, ali osećam izvesnu odgovornost za tu izgubljenu ciglu, za određenog kapetana.
Pukovniče, molim vas. -Ne pokušavam da ga operem.
Za to nema dovoljno vode u celoj Nemačkoj,
ali, dozvolite mi da nešto kažem u njegovu odbranu.
Ne slušam vas. -Verujte mi...
... neće se izvući bez kazne.
Zapravo, već je počeo da je odrađuje.
Nije zabavno šetkati se naokolo kad imaš metu zalepljenu na grudi.
Pukovniče, stvarno bih vam bila zahvalna ako biste me ostavili na miru.
Da li želite nešto da čitate u avionu?
Ovo nisu suze. Ja sam prao ruke kad me je zamolio da vam ovo dam.
Dobro, staviću ga ovde.
Pukovniče Plummer, razvedrava se. Mogli bismo da poletimo, za oko 20 minuta.
Hvala. -Da, gospodine.
Gospodo, upravo sam obavešten da neće biti letova sve do sutra ujutru.
Sad bismo mogli, lepo da se vratimo, nazad u grad.
Žao mi je gospođice Frost. Moramo da sačekamo da se magla malo podigne.
Hans Otto Birgel.
Pratili smo je ceo dan sve dok se nije pojavila senka u pet sati.
Sasvim sigurno, ona je bila Hermann. -Nek sam proklet.
Sigurno ste učestovali u mnogim poterama, pukovniče.
Da, pa, šta mislite o ovoj? Hans Otto Birgel.
Jedan od glavešina Gestapoa koji se krije u podzemlju.
Jedini trag koji imamo je da je, i dalje lud za svojom bivšom prijateljicom...
pevačicom u noćnom klubu, negde u američkom sektoru.
Herr Birgel sumnja da ga ona vara, pa je rešio da ispuzi iz svoje rupe.
Samo što ne puzi dovoljno brzo.
Zato smo sve to malo ubrzali uz pomoć jednog američkog oficira.
Jednog kapetana, da budem precizniji.
Jednog dana to će biti divna priča u nedeljnom dodatku.
Ljubavni komandos.
Evo, kako stoje stvari. Kapetan nije baš oduševljen svojim zadatkom,
jer se, u međuvremenu zaljubio u drugu.
Znate, kako se to već sve zakuva sa gomilom ukrasa na vrhu.
Tu je i priča kako su dostavili otrov u Göringovu ćeliju.
U to su bile umešane dve pralje...
Izvinite, gospodine. Morate da se parkirate. Ulica mora biti slobodna za hitnu pomoć.
Šta je bilo? -Gužva u 'Lorelei'-u.
Onaj Birgel se pojavio. Došlo je do pucnjave. -Ko je dobio metak?
Ne znam gospodine. Bili smo napolju. -Izvinite, gospodo.
Možda biste voleli da pođete sa mnom, gospođice Frost?
Dva metka, pravo u lice.
Ne.
Ionako nije bio neki lepotan. -Nije.
Nije bio dobar, sad je mrtav i što se mene tiče, to je u redu.
Nema smisla za humor.
Pobrinite se za nju, ljubavniče.
U redu, raščistite ovaj krš. -Razumem, gospodine.
Nosite ga odavde, pre nego što Ruje krenu da ga bacaju u vis.
Hajde, kući!
Hajde, dosta je bilo, idemo. Tako.
Gde me vodite, gospodo?
Izgleda da imate sastanak sa pet miliona von cigala. Sećate se?
Imam papir na kojem piše da sam na beloj listi.
A mi znamo kako ste ga dobili i to nije bilo...
izvinite, na ne-arijevskom izrazu 'košer' (*ispravan).
Ne razumete. Došli je do zabune.
Da. Upravo smo jedan deo te zabune poslali u mrtvačnicu.
Pitajte kapetana Pringlea. -Zaboravite kapetana Pringlea.
Kako mogu da ga zaboravim? On je tako dobar. Strašno će mi nedostajati.
Molim vas, prenesite mu to. -Nema sapuna.
To sam i mislila, nemam ni čokolade, nemam ni cigareta.
Gadno.
Reci te mi, pukovniče, jeste li vi taj, neverovatni pukovnik Plummer?
Taj sam, samo što me, u većini slučajeva zovu izvanrednim.
Pukovniče, da li bih mogla sutra da svratim do vaše kancelarije u neko vreme...
kad nemate previše posla?
Gospođice von Schlütow, danas sam postao deda.
Hajde da se ne glupiramo.
Vaša je.
Da li bi mogli da me odvedu do stana, samo da se presvučem?
Valjda bi mogli. -Idemo, momci.
Da li je kiša stala?
Ako bude nekih barica, prenećete me, je l' da, momci?
Vas dvojica, pazite na onu dvojicu.
Razumem, gospodine.
A ti pazi na njih. -Razumem, gospodine.
Rekao je da si dobio dva metka, pravo u lice.
Moglo je i to da se desi. Žao mi je zbog svega.
Osim vremena provedenog sa tobom. -Skloni to.
To je istina. Za sve glavobolje koje me čekaju, ti ćeš biti moj aspirin.
To je baš lepo, ali šta je sa mojim glavoboljama?
Ti se vraćaš nazad, kući.
BIćeš dobro čim zavežeš svoj pojas u avionu.
Volim te, Johne.
Ne, ne voliš me. Ja sam nestalan tip.
Tebi je potreban neko za koga ćeš da se udaš.
Pa?
O ne. Ja nisam tip za koga bi neko poželeo da se uda.
Tebi je potreban neko ugledan, neki senator, sudija Vrhovnog suda....
možda... neko iz Smithsonianovog Instituta.
Ja znam koga želim.
Ne mene, ja sam nitkov, osvedočeni nitkov.
Imam i dokumenta koja to dokazuju.
Slušaj...
'Slušajte, deco moja, i čućete o ponoćnom jahanju Paula Revere...
u noći 18-og aprila, sedamdesetpete. Teško da iko još je živ,...'