Nadam se da se nisi usmrdeo.
Bože, dečko, mnogo si loš vozač!
- Hej. Tiše malo, momci. Tiše. - Ućutite!
- Tišina. - Ne, šališ se.
Ne. Ne. Moram...
Sa porodicom sam večeras.
Sa mojom porodicom.
Ma to zaboravi.
Ne, oni su... Ovi ljudi ne idu ponovo tamo.
Moraćeš da nas izostaviš. Ne želim da dolazim.
Imam neodložan sastanak.
Sa mojom ženom.
Sa ženom.
Sa mojom ženom, debilu.
Sa MOJOM ŽENOM!
Isuse Bože.
Brana je popustila na reci Hadson.
Pa morali bi cele noći da radimo.
- O, ma daj bre. - Nema šanse. Zaboravi na to.
Slobodno zaboravi.
Nema šanse!
Hej, Čik, nema šanse da mi radimo večeras.
Tako je.
Svaka čast!
Ko poslednji magarac!
Shhh...
O, Toni, ne viči na decu. Ne želim da nešto bude kako ne treba.
Tvoja majka je užasno nervozna. Ulazi u kola.
Nemoj vikati na tu decu. Molim te. Nemoj vikati.
Svi neka se smeste.... Marija, ulazi u kola.
- Anđelo, gde su ti cipele? - Ulazi u kola. Hajde, Marija.
Ne možeš da izlaziš bez svojih cipela napolju. Evo.
Hej, Toni, donesi onaj drugi džemper. Onaj teži.
- Marija, ponela si svoju pidžamu? - Ja sam joj ponela pidžamu.
Dobro. Toni, donesi i biciklu Anđelu od pozadi, možeš li?
- Mislim da te nije čuo. - Dobro. Doneću ja... Nema veze.
Hajde. Smestite se. Sedite. U redu.
- Gde je mama? - Sedi lepo na to sedište.
- Gde je mama? Otišla je da donese biciklu.
Evo. Stavićemo pozadi.
Može? Dobro. Može ovako? Dobro?
- Dobro je. - Pazi na prste.
- Može da se zatvori? - Točak. Ovaj točak...
- Zatvaram gepek... - O, dobro. Sve je u redu.
-Ja vozim. - Ok. Ulazite u kola, deco.
- Dobro. Pazite na svoje prste. - Svi su ušli.
- Ne želim da idem. - Idi pozadi tamo.
- Hajde. Daj mi poljubac. - Dobro, mama. Svi smo seli.
- Važi, dobro. - Ćao, mama.
Pazite na svoje prste. Vidimo se. Unutra prste.
Čekaj minut, mama.
Slušaj, mama. Ako se dogodi nešto...
Bilo šta, mislim, moraš odmah da me pozoveš.
Ne zanima me da li je dan ili noć. Da li me razumeš?
- Da. Shvatila sam. - Da li si me čula šta sam ti rekla?
- Da. - Jer ne želim da nešto žalim posle.
Ne želim da ispadneš kukavica i da me ne pozoveš.
- Dušo, mogu se brinuti o njima. - Ne želim da pomisliš...
"Mejbel se divno provodi. Ne želim da je uznemiravam"...
dok moja dece leže sve dok ne iskrvare.
- U redu. - Važi?
- Dobro. - U redu. Krenite.
Nemoj da mi vučeš glavu. Sedi. Svi pozadi. Naslonite se nazad.
Ok. U redu. Sedite. Naslonite se.
- Svi ste pozadi? - Krenite.
U redu. Sada okreni volan. Dobro.
- Mama. - Dobro.
Dobro. U redu. Sačekaj malo.
Dobro. Vozi. U redu. Dobro. Vozi.
Kreni. Vidimo se. Kreni.
- Kreni. - Ćao, mama.
Tako. Vozi.
Nisam smela da ih pustim. Ne znam.
Nisam smela da ih pustim.
Prokletstvo.
Nisam smela da ih pustim.
Hej. Polako, polako, polako.
Nastavite, krećite se.
Ej, eej.
Vito, izađi tamo i reci im da počnu. Želim da popričam sa Edijem.
Šta ne valja? Brineš o nečemu, Nik?
Da, da. On ima nešto da mi kaže.
Zašto ne izađeš tamo. Želim sa njim da popričam.
- U redu. Ali ako ti treba dobro uho. - Dobro. Hvala ti.
Idemo. Tako je.
Obećao sam joj po cenu života da ću večeras biti kod kuće.
Obećao sam joj ove noći nešto posebno, ljubavnu noć.
Nije mi ni na kraj pameti bilo da će nešto ovako da se desi.
Vodovodni problemi usred noći.
Kladim se da je još nisi ni pozvao.
Ne mogu je zvati. Kako da je pozovem?
Već je poslala klince kod svoje majke.
Ona je nervozna, i vrlo uznemirena osoba.
Mejbel je slaba i osetljiva žena.
Mejbel nije luda.
Jeste neobična. Ali nije luda, tako da ne pričaj tako.
Ta žena kuva, šije, sprema mi krevet, pere kupatilo.
Šta ti je tu nenormalno kod nje?
Ne razumem šta ona radi. Priznajem to.
Ali mislim da znam. Ona je ljuta na mene.
- Pa pozovi je onda. - Vidiš, ima nešto pogrešno kod nje, Edi.
- Pozovi je. - Ona nije kao normalna osoba.
Ta žena, znaš, mogla bi da se slupa kolima...
da spali celu kuću.
Isuse Bože. Ne znam ni sam šta može da uradi.
Ćao, dušo.
Slušaj, u problemu sam na poslu. Vodovodna cev u centru je procurila.
Ispala je cev... Cela stvar je ispala...
i voda je procurila svugde okolo.
Tako da...
Sada rešavamo to. Volim te.
U redu je, Nik. Molim te veruj mi. Sve je u redu.
Ti si dobro?
Jesam.
Bebo, nadoknadiću ti ovo. Sutra neću da radim.
Sutra ću tražiti slobodan dan, i bićemo celi dan zajedno.
Ceo dan. Važi, ljubavi?
Da.
Dobro, ljubavi.
Ti si moja mala.
Hej, Nik! Ovamo, ovamo.
Dolazi ovamo. Hajde!
Ponekada liči na tako nešto, a neki put i ne liči.
- Hej. - Ćao.
Ćao.
Hej, a znaš da me je Nik "ispalio" večeras?
Pošto sam klince predala na čuvanje kod majke, odmah posle.
Ma šta me je briga?
Zovem se... Garson Kros.
- Da, znam. - Ti... znaš?
Znam, Garson. Imaš vatre?
- Naravno. - I piće.
Naravno. Sve je plaćeno. Ja sam uzeo.
Šta pije dama?
Džin.
Džin i šta još?
Viski.
Džin i viski sa čim?
Sve zajedno.
Šanker, daj mi čašu sa ledom.
- Evo ide. Ovamo? - Stavi ovde.
- I, uzmi taj viski... - Viski.
- I sipaj dami u piće. - Sipati dami u piće.
- Šta kažete? - Nastavi...
- Nastavi? - Samo sipaj.
Dobro.
- Živeli. - Živeli.
Ahh..
Brale, baš si žedna.
Oh, ja mislio da su tvoje.
Ne dobijam to od šampanjca...
Mene alkohol ne uzburkava uopšte...
Dakle, onda mi reci kako to može biti istina.
Da sam ja navučena na tebe...
- Pevaj. - Ne umem da pevam.
Ne dobijam to ni u avionu...
Leteći previsoko sa nekim tipom na nebu...
Slušaj. Zašto ne odemo na neko mesto gde će biti mirnije?
Ja, ovaj...
Vodio bih te kod mene, ali...
nije baš uredan.
Možemo li do tebe kući?
Možemo negde na svež vazduh da izađemo iz ovog dima.
Zašto ne bi otišli do tebe?
- Hmm? - Da. Da.
Idemo.
Hajde odmah da krenemo.
- Koliko sam dužan, šanker? - 3.50$.
Srećno.
Da li si dobro, srce?
Molim te nemoj da povraćaš.
Samo se osloni na mene.
Možeš li otvoriti oči? Eto tako. Ustala si.
- To je to mesto, zar ne? - Mm-hmm.
Šta...
Hej, prekini.
Slušaj, drugar. Lupiću te.
Hej nemoj! Pusti me...
Prekini.
Pusti me....
Pusti...me...
Smešno. Baš smešno.
Nik!
Ne, ne, Garson. Garson Kros.
Ja sam taj koji te je doveo kući sinoć.
Ne moraš još da ustaješ. Još je...
poprilično rano.
Izvini ako sam te probudio.
Volim da ustanem rano ujutru da šetam i da popričam malo sa sobom.
Da li si unutra?
Ko...Ko je Nik?
Nisi udata, a tako?
Moraću vrlo brzo da odem odavde.
Slušaj, ako ti je taj Nik kojeg imaš na umu...
i nešto me uvlačiš u neku vrstu zavere...
ili ako pokušavaš da ga kazniš sa mnom ili mene sa njim, zaboravi to!
Nikada nisam sreo čoveka.
I ne krivi sebe zbog mene ako je to ono što radiš.
Da li se to tuširaš?
Dobro, sve dok je tuš uključen, znaću da si dobro.
Na kraju, nadam se da si dobro.
Šta je bilo?
Ja nisam raspoložena za igre, Nik.
Nik Longeti. Mejbel Longeti.
Želiš možda kaficu?
Idem po kafu da donesem.
Stvarno ne razumem tu ženu.
Moja greška.
Biti dvaput razveden.
Ne znam da zadržim žene.
Mama???
Pa, šta misliš kakav je?
Mislim, ne možeš da ga voliš. Ipak nije tvoj sin, ali...
Mama!!!
Klinci???
Deco! Klinci, gde ste?
Nik. Nik gde su mi deca?
- Hajde. - Hej, hladno je napolju.
Ma hajde bre.
- Nikog nema kući? - Ona je kući.
Da.
Mejbel?
- Osećajte se kao kod kuće. - Nik, možeš li čašu vode?
Da. Edi, pomozi im da se osećaju kao kod kuće.
Momci snađite se za mesto, opustite se.
Mejbel.
- Hej, Nik, mogu li da uzmem čašu? - Da.
Šta je bilo?
Hej...
Ništa.
- Ko je to sa tobom? - Svi.
- Da li ste doručkovali? - Nismo.
U, Nik, mora da si pregladneo.
Mm-hmm...
O, sad ću...
Spremiću nešto.
Ja...
Odmah silazim.
Hej. Ma daj čoveče.
Sve je u redu, Nik?
Šta kažeš, veliki čoveče?
- Sve u redu? - Kako je Mejbel?
-Da, dobro. - Sve je u redu?
Dobro je, Hajde momci. Sedite i opustite se.
- Nema one svoje jake glavobolje? - Ne. Ne budi lud. Sedite. Ne brinite.
Hajde bre momci. Osećajte se kao kod kuće.
Džimi, hoćeš li molim te... u dnevnu sobu.
Momci, ovo je Mejbel.
Priđi ovamo, dušo...
Znaš sve? Ovo je Mejbel, za svakog.
Zdravo, Mejbel. - Zdravo.
Zdravo.
Da li želiš možda špagete?
-Špagete? - Da, strava.
- Da li svi želite špagete, Nik? - Da. Da.
- Kako si, Mejbel? - Jao...
- Klensi, kako si mi? - Nije loše.
- Kako si mi ti? - Kako se držiš?
- Dobro. Dobro, baš dobro. - Super. Odlično.
Bog te blagoslovio, draga.
U redu. Dosta je. Klensi, hajde.
Zdravo, Mejbel.
Zdravo, Bovmen. Kako si mi ti?
Dobro. Idem u kuhinju da napravim nešto špageta.
Hajde bre ljudi. Hoćete li?
- Šta je to bre sa vama? - Hej!
Izlazi iz kuhinje!
Pogledaj...Pogledaj svoje cipele, Edi! Pune su nekog blata.
- Hajde, bre. - Pogledaj cipele. Svuda je blato na njima.
Izlazi odavde. Hej, Edi, pusti me dole. Hajde.
- Izlazi odavde i pusti me da radim. - Dobro, važi.
I prestani sa tim, Edi!
Želiš špagete?
- Ponovo špagete? - Tako je.
- Čekaj...čekaj malo. - Spreman sam.
- Pridrži. - Nik, a si kupio vino?
- Može. - Šta kažeš?
- Edi, kupio si ono vino? Molim.
- Edi! - Vrelo je ovo.
Tu je vino. U redu. Hajde.
- Spremni sa sosom? - Spremno.
Polako sa tim. Čekaj...čekaj malo.
- Imaš kašiku? - Oh, oh, oh, oh.
- Još. - Nastavi.
Da li ti treba ova kašika? Evo ti.
Još malo. U redu, dobro je.
- Dobro. Da. - U redu.
Hajde. Iznesite ovamo. Važi.
- Imamo vino, čaše. - Treba mi nešto da stavim ovo.
- Šta? - Ovo je vrelo.
- On je odneo dasku za sečenje tamo. - Šta?
Prolaz. Nosim vrelo.
- Hej. - Sklanjaj se sa puta, vrelo...
Sedite. Gde god želite, bez ustručavanja.
- Bilo gde? - Sedite, momci. Spremno je.
-Ja sedim ovde. - Dole idi, Bobi.
Vrela klopa.
- 'Ajmo jednom za Đino. - Bravo Đino.
- Da, Đino! - Bravo!
- Daj im dole. - Šalji dole.
Tako.
Evo izvoli.
- Čija je ovo ideja? - Nik je ovo smislio.
Da li je svako uzeo hleb odozdo?
- Malo i umaka. - Bili, sos.
Ja ne želim hleb. Ne.
- Kako se ti zoveš? - Pomoć...služi se.
- Kako se ti zoveš? - Zar se ne sećaš mene?
Bio sam ovde pre tri nedelje sa Nikom.
Zajedno smo večerali.
- Hleb? - Veronika je moja žena.
Sećaš se da su se klinci napolju igrali. Da li se sećaš svega toga?
Sećam se tvoje žene. Ali ne sećam se tebe.
Hej, Nik, pogodi šta je sa njom.
Ona je "luda."
- Želiš pivo? - Sedi.
- Ko želi pivo? Bili? Morton? - Ne. Ne, hvala.
- Aldo? Džems? - Ne, ja pijem vino.
Kakav je umak?
- Kako se ti zoveš? - Predivno.
Grimaldi. Vito Grimaldi. Nikov prijatelj.
Hvala. Hej daj taj sos. Što da ne?
Treba malo više sosa, momci.
Daj mi taj sos.
Da i ja malo uhvatim toga.
Imam problema.
Bili.
Okreći. Koristi kašiku.
Umotaj okolo kašike.
- Ovako? - Ne.
- Idi bre, čoveče. - O, ne...
- Bože moj. - Sve mi je na cipelama.
- Za ime Boga! - Ne može negde drugde to.
Sranje.
- I sad jedi. Hajde jedi. - Pogledaj ti to.
Hoćeš nov tanjir?
- Taj je prljav. Evo. Sipajte mu još. - Molim.
- Evo. Sad je dobro. Evo. - Eto. Pusti sad to.
Ma pusti to sad. Ostavi to.
-Daj taj sir ovamo. - Evo još malo smeća, čovek.
Uhhu!
- Sad gde sam stao? - Uzmi malo sira.
- Sir. - Kako se ti zoveš?
Ja? Oh... Morton.
Džozef.
- Sir? - Ja sam Mejbel.
- Kako si ti? - Dobro. Kako si ti?
Držim ti.
I, uh....
pored tebe.
- Kako...Kako se zoveš? - Džems Tarner.
- Nik i ja radimo zajedno.
Ja sam Mejbel Longeti. Ja živim sa Nikom.
Prihvati to.
A ti...lepi.
Da. Ti.
Bili. Bili Tidrov.
Bili Tidrov. - Tako je.
Bili Tidrov. - Možeš da mi dodaš hleb?
-Tidrov. -Tidrov.
-Tidrov. Tako je.
- To. Tako je. - I svi me zovu "Moćni Miš".
"Miki Maus".
"Moćni Miš".
Nazdravimo.
Za sve nas. Dobrodošli. Bog vas blagoslovio.
Uh, da dosta jedemo i da živimo puno.
Hej...
Za Mejbel.
Za Mejbel!!!
Ne brini.
Zar nećeš pitati gde su naša deca?
Oni su kod tvoje majke.
Koliko imate dece?
- Troje. - Troje.
Zar nije tako, Nik?
Koliko ja znam, toliko.
- Ja imam sedmoro. - Sedmoro?
- Sedam. - Sedam!
- Sedmoro dece. - To i kaže. Sedmoro.
Lepi, koliko ih ti imaš?
Ja? Imam ih gomilu.
Da vidimo.
Imam Roberta, Vilijama.
Imam, Meri.
Još...
Imam Pi-Vi.
Uh, jednog sam omašio.
Pi-Vi je 14-ti.
Postoji tu još jedan.
Um, imam Džona.
Pravi Irsko-Katolički dečak, zar ne?
Dobar je u nečemu.
Znate, primetio sam da u komšiluku ima mnogo više dece.
Da li si to primetila?
Sve dole niz ulicu. Duž cele ulice.
Klinci, bebina kolica, klinci puze...
Šta je to kada ima dosta dece? Zar to nije zbog vazduha?
- Otprilike. - Hmm?
Hoću reći, odete osam, devet meseci, ne vidite tu decu.
Do pre neku godinu nisam ni viđao decu.
Od jednom, Vidim dosta kolica, puno beba
- Mislim da je to zbog vazduha. - Izvinite.
- Ne, Mesec. - Šta?
Da. Setite se kad su ona dva astronauta otišla na Mesec?
Otišli su da igraju golf. Oni su igrali golf.
Dakle, malo te prašine se spustilo dole.
"Stroncijum" ili... (hemijski element)
Možda su žene to mirisale.
Mesec.
Da, Mesec.
Ne.
Šta hoću da kažem, da možeš da odeš osam, devet meseci, i nećeš videti decu.
- Pa, to traje tako dugo. - Ne, ja ne vidim dete nekoliko godina ...
i od jednom vidim dosta kolica, puno beba.
Nekoliko njih mogu biti moja.
Ne, ja mislim da je to od vazduha.
- Pa, to će biti... - Ne, vrati se devet meseci unazad.
- Tu mora da se odigrava neka romantika. - Oh, da.
Ne znam ja.
To nisam ja.
Ne?
Mislim da je to zbog vazduha.
- Oh, ho, ho, ho. - "Zbog vazduha."
Pa, eto odakle.
Bili, odakle im?
- Šta misliš o tome, Bili? - Zaslužili su ih nekako.
Bravo! Svaka čast!
Bravo, Vili!
Još jednom!
Bravo! Svaka čast!
Svaka čast! Bravo!
- Ukratko, daj govor. - Ok. Sada pevaj nam ti, Bili Tidrov.
Ne, ne znam da pevam. Ne znam ni jednu notu.
Pa, onda hajde da igraš. Svako zna da igra.
Ne, to nije previše"kul".
Obožavam ovo lice. Volim ovo lice.
Nik, to je ono što ja nazivam zaista lepo lice.
- Dosta je. - Dobro, Hajde. Igraj.
- Ne, ne ja. - Pogledaj te mišiće.
- Dosta je bilo. - Nikada nisam videla takve mišiće. Sigurno ne staješ u odelo.
- Da, stajem. - Mejbel imala si tvoj šou. Sada je dosta.
Hajde. Hajde. Hajde da igraš, Aldo.
- Hajde. - Dobro je. Svi su umorni. Dosta je bilo.
Hajde. Želiš da igraš?
- Ne. - Um.
- Vito Grimaldi. - ODMAH DA SI SELA!
Zdravo. Zdravo mama.
Zdravo mama!
Ne, ne radimo ništa. Upravo jedemo.
Šta je bilo? Šta osećaš?
Gde? U tvom stomaku?
Šta to onda znači? Da li si zvala doktora?
Slušaj, mama. Ne budi tvrdoglava po pitanju doktora.
Moja majka. Ima bolove u predelu stomaka.
Hmm. 6O3-7399. Pa zovi njih.
Mama, ne mogu ih ja zvati. Šta da im kažem?
Moraš da ih pozoveš. I objasni im kakve bolove to imaš.
Mama, da li si pojela nešto pokvareno?
Jela si ribu?
Jela si ribu u restoranu.
Koji restoran?
Jela si ribu u "Nebeskom Hamburgeru." Šta ti je to trebalo, mama?
Hvala na ručku, Mejbel. Bilo je vrlo ukusno.
Ponašaš se kao neka beba. Znaš to?
- Gledaj, biću ovde. - Vidimo se kasnije.
- Čekaću ovde. Biću ovde. - Hvala za sve.
Hoćeš Mejbel?
- U redu. Biću ovde. - Vidimo se, Nik.
- U redu, draga. Čekaću. - Vidimo se, Mejbel.
- Hej, slušajte. - Vidimo se, Nik.
Kada se vaša majka razboli, momci ... - Smiri se.
imajte samo jedno na umu... ...ona neće živeti večno.
Da.
- Tako je. - Trudila sam se da budem dobra.
- Ludačo! - Obožavam tvoje prijatelje.
To znam.
Ja sam srdačna osoba. Ja sam...
- To znam. - Ja nisam od onih krutih što ih ti voliš...
sa njihovim uzdignutim nosevima.
Gore, diži... Što dižu svoje noseve.
Oh, oh, kako je užasno lepo.
Oh. Mmm. 'Fala vam. Oh
Znam kako sa njima da razgovaram. Želim im da se osećaju...
Volim te momke. Obožavam ih. Volim svakog koga dovedeš u kuću, Nik.
- Da, to znam! - Želim da se osete prijatno.
Želim da se osete...Ne želim da sede kao gomila...Želim da...
Šta to prokleto trabunjaš? Nisi uradila ništa loše.
- Samo način kako si ih gledala je... - SEDI ODMAH, Mejbel
- "Odmah da si sela." - Bili je ovako zurio u tebe.
On ne zna da ti ne možeš da naudiš.
To je samo kako te je on posmatrao.
Ovako je gledao. Baš ovako kako pokazujem.
Nije znao šta da radi. Ovaj majmun nije znao šta da radi.
Mislio je da nešto želiš.
Nije znao da ne želiš ništa.
Ne smeta mi što si ludača.
Niki.
Ne, ludača.
Nisam uradila ništa loše?
Šta, Niki?
Niki, reci mi. Samo...
Niki, ne plaši se da povrediš moja osećanja.
Reci mi šta želiš da... ...kako želiš da bude.
Mogu ja tako.
Mogu ja svašta nešto. Samo mi reci, Nik.
Ćao, mama. Ćao, tata.
Šta ti tražiš ovde?
- Kako si ušao ovamo? - Kroz prozor.
Da li su Marija i Anđelo isto ovde? Moja majka? Svi?
Pa, tvoj otac pokušava malo da spava. Mislim on...
Da li da ih pustim, ili samo da uzmem knjige i da izađem?
Oh...
- Ona je poludela. - Toni, dođi ovamo.
- Da li je sve u redu? - Ne može biti bolje. Ulazite.
Uđite i zatvorite ta vrata.
O, Nik. Izvini što te budimo. Zaista izvini.
Gde je Mejbel?
- U kupatilo. - Da li je besna?
Ne, mislim da se tušira.
Oh...
Jao..
Mora da ste radili užasno teško prošlu noć, zar ne?
- Mm-hmm. - Pakleno su teške te duge smene.
Mmm...
Pa, znaš šta.Idem da ti napravim jednu toplu kafu. Šta kažeš na to?
- Ne, draga. Pokušaću još da odspavam. - Zdravo, mama.
Zdravo. Ćao.
- Gde su deca? - Gore.
- Zašto su ona gore? - Knjige. Morali su da svrate...
Toni da uzme svoje knjige. - Zar nismo sve stavili? Natrpali smo puna kola svega i svačega.
Možete li da nastavite ovaj razgovor u dnevnoj sobi?
Jer pokušavam malo da odspavam.
Bez uvrede, ali stvarno moram da uhvatim malo sna.
Izvini, dušice.
Znaš šta, tata?
Upravo sam naučio kako da zviždim ovako.
I ja sam zviždao sa moja dva prsta koja sam stavio u usta.
- I zviždao sam još na puno načina. - Čestitam.
Brzo kapiraš, Anđi.
Gledaćemo večeras na TV-u utakmicu, zar ne tata?
- Ne znam Toni. Umoran sam. Pokušavam malo da odspavam. A ovo, tata?
-Koje? - A moje zviždanje? Možeš li ti to?
Šta se do đavola ovde dešava? Ova deca treba da su u školi.
- Marija ustaj. Na noge. - Sve je Dobro.
Na noge lagano. Hajde. Idemo.
Hajde Marija. Hoćeš li krenuti već.
- Mama. - Ne zovi me mama. Ja sam Mejbel. Ne volim da me zovu mama, Nik.
- Nema veze, dođite ovamo. - Moraju da idu u školu.
Dođi ovamo u svakom slučaju.
U redu deco. Vratite se u krevet.
Svi deco, pravo u krevet.
Dođite ovamo Svi zajedno.
Hajde. Svi zajedno.
"Zvončići."
Ne zviždanje. Samo vazduh, samo vazduh.
Bako, gde si ti?
- Bako, gde si ti? Bako, gde si ti?
- Šta se desilo? - Bako, u krevet.
- Ne, pravim dole kafu. - U krevet.
- Nisi želeo, ali ja sad kuvam jednu. - Hajde. Svi u krevet.
- Samo mislim da ne mogu. - Hajde, bako. U krevet.
- Svi u krevet. Samo ću da sedim, Nik.
- Nećeš da ležiš sa nama? - Ne.
Hajde. Evo nam i baka.
Evo bake.
- Ćao. - U redu.
Ćao, šećeri. Kako ste mi svi?
Drago mi je da vas vidim.
Lepa porodica, zar ne?
Pa, šta ste radili prošlu noć?
O, pa mi smo imali zabavu.
Pekli smo kolače, on je vozio svoj bicikl, i...
Imam dobru ideju.
Kada se vratite iz škole, napravićemo divnu zabavu.
Razgovaraćemo o sjajnim stvarima, i uradićemo neke vrlo zanimljive stvari...
ali kad se vratite iz škole, važi?
- Ali Ja ne mogu naći moju prokletu knjigu. - Pa...
- Ja ću je pronaći tako mi života. - Da.
Ja ću biti u kolima.
- Mama hoćeš li da ih voziš ili ne? - Naravno.
-Naravno...Odmah krećem. - Važi.
- Idem. Pa krećemo. - Dobro.
- O, Nik, žao mi je...što smo te budili. - Sve je u redu, draga moja.
- Ne, nema veze. - Da, ma kako nema veze.
- Pokušavao si da se odmoriš. - Ništa ne brini zbog toga.
- Doviđenja, srce. - Doviđenja, draga.
- I sad odspavaj i odmori se. - Važi.
Ona će ti doneti kafu kasnije.
- U redu, draga. - Neće se ponoviti više.
- Vozim ih sada u školu. i sada ih odvodim.
- I nema gužve tako da se odmorite. - Divno. Odlično.
Važi. Zdravo.
Toni, hajde.
'Ajmo, deco. Brzo, brzo.
Pet, četiri, tri, dva, jedan, nula, kreći!
Halo?
Nik, iz grada su. Trebaju te.
Reci im da ne dolazim.
Kaže da neće doći.
Reci im da nisam "Supermen!"
Šta oni zamišljaju da sam? "Supermen?"
Kaže da nije "Supermen."
Šta vi mislite prokleto da je on? "Supermen."
Šta si uradila? Zalupila si?
Jao...
- Bićeš ti dobro? - Da.
Posle posla moram da posetim majku. Osećam neku krivicu.
Dobro.
Ti ćeš biti dobro?
Zašto uporno ponavljaš to?
Misliš da sa mnom nešto nije u redu ili tako nešto?
Da sam ja ludača ili drugo nešto?
Jao, ne mogu da iščekam povratak dece iz škole.
Od jednom mi svi nedostaju.
Ne znam zašto.
Koliko ima sati, molim vas? Jer čekam moje klince da se vrate iz škole...
i ne znam u koje vreme se vraćaju...
Hej, ti. Imaš sat...
Hoćeš li mi reći koliko je sati?
Idem da ti donesem lance za te tvoje cipele.
Velika stvar.
O Isuse. Da li imate sat, molim? Jer je čekam da...
Hej, slušaj, ti ptico. Ja čekam klince iz škole.
Da li ti je teško da kažeš vreme? Teško ti je?
Šta nije u redu sa tobom? Šta si to...
Da li imaš jezik?
Velika...
Bebice, dođite.
Hajde, bebice. Dođite, medeni.
Hajde. Dođite. Hajde.
Tako je. Dođite.
Bum!
Dobro, hajde. Hej, medeni. Ćao, ćao, ćao.
Kako ste? Velika mama dolazi po svoju decu.
Mislila sam da ćemo se poigrati malo.
Marija, ćao.
Hvala. Hvala vam.
Oh...
Trčimo. Ko pre!
Pogledaj ko je pobedio. Da li si ti, ili Anđelo je pobedio?
Oh! Varalice mala.
Oh!
Jao meni!
Nadam se klinci da nikada nećete da odrastete.
Znate, da nikada ništa nisam uradila u svom životu...
ništa nisam uradila osim što sam vas rodila.
Rodila sam tebe i tebe i tebe.
Jao!
Jao, moja glava. Kakva glavobolja.
- Pusti da te izmasiram, mama. - Jao! Pomoć.
O, da. O da. To baš prija.
Zašto to sa rukama mi prija? Da li znate to?
Hej, slušajte, mogu li vas pitati nešto o meni?
Mogu li?
Kada me vidite, znate, da li osećate...
"O, ja znam nju. To je mama"?
Ili uvek pomislite... Mislim, da li mislite da sam...
kao, budala ili bedna ili...
Ne, ti si pametna, lepa...
i živčana takođe.
Oh...
Hvala, dušo. Hvala ti.
Daj mi svoju ručicu, hoćeš li?
Hej, vidi ti to. Nisam ni znala koliko velike ruke ti imaš.
- Igram košarku. - Pogledaj samo te linije.
Pogledaj. Nemam predstavu koliko samo imaš tih linija.
I imaš sjajan veliki zglob.
- Hej, da vidim kakve mišiće to imaš? - Jao, mama, za ime boga.
Molim te. Hajde. Sećaš se kako treba da namestiš ruku?
Znam. Evo ga. Čvrst mišić.
Dobro. Pusti me sad da pipnem, može?
- To je najbolje što možeš? - To je najbolje što mogu, mama.
Vidite koliko je dobra cela ova stvar?
Vidite koliko je dobro kada razgovaramo na ovaj način?
-Da li vidiš koliko je dobro? Vidiš? - Hej, eno Džensonovih kola tamo!
Oh, hajde. Unutra. Idemo. Svi unutra. Hajdemo.
Hajde. Idemo, Marija. Kreći se. Tako je.
Dobro, skinite vaše stvari.
Dobro, sagnite se. Spustite se.
Dobro, dobro.
Evo ide.
Zdravo! Zdravo!
- Ja sam Herold Džensen. Moj sin Džon... - Da, hajde ulazite.
Ne stojte tu napolju. Ovo je kuća gde ljudi ulaze u nju. Ćao...
-Moja žena nije mogla... - Da, Pa, žao mi je.
Toni, ti znaš decu. - I, i ovo je g. Džensen, zar ne?
żCómo está usted? (Kako ste)
- On govori španskim. - Bien, bien.(Pa, dobro)
Hej. Hej. Šta kažeš to? Da li želite čaj?
Ne, hvala vam. Samo sam doveo decu ovde.
- Moram da pokupim nešto dole na stanici. - Ah...
- Neprijatno vam je, zar ne? - Pa, ne.
Da, jeste. Malo vam je neprijatno.
Hajde. 'Ajde. Hej. Hajde.
Hej, kako prelep prsten.
Hajde. Mali smešak. Hajde. Hajde da se malo zabavimo.
Hej, tako treba. 'Ajmo.
Hajde malo da se zabavimo. Želiš li da se igraš sa decom?
Dobro. Pažljivo, Anđelo, nemoj da padnete.
Važi. Dolazimo.
Dobro. Tako je, Toni. Stavi to na taj stočić, dušo.
- Vau! - Šta mislite, a dečice?
- Vau! - To...
Dobro, stavi ga odmah do punča. Pravo na sto. Dobro?
- Dobro. - To je to. Pažljivo.
To je to. To je to.
Odlično. Baš tu. Sjajno! Bravo.
Da li igrate?
Oh, baš mi je krivo, jer...
Hej, klinci, vreme je za igru.
Vidiš to? Jednom kada se zbliže, ništa drugo ih više ne interesuje.
To je ono što mora da menjate. Mora da menjate dok ne saznate šta im valja.
Bilo to, jezici, pevanje, ples.
- Vicevi čak. Zabava, sve. - Mogu li sada dobiti čaj?
O, zajebi bre čaj. Šta nije u redu sa tobom?
Hej, čuješ to?
Ne veruješ u magiju? To je "Labudovo jezero."
To je savršeno. Savršeno!
Hej, klinci i klinceze. Ovo je "Labudovo jezero."
Sećate se kako umire labud?
Hajde, deco.. Dođite i umrite za g. Džensona.
Hajde, deco... Mi ćemo biti hor. Hajde. Drži Toniju glavu.
Evo. Hajde bre.
Hajde. Toni. Krenimo.
Mi ćemo okolo ovako, i mi će da budemo hor za njega.
Hajde.
Umiremo za g. Džensena.
Dobro. Hajde.
Hajde, klinke. Umiremo za g. Džensena. Hajde.
Hajde, Marija. Ti znaš umiranje labuda. Hajde. Idemo.
To. To je to.
Bravo! Tako je! Bravo!
Bravo! Hajde! Umrli su za tebe. Hajde.
Da. Volim i ja tebe. Sačekaj.
Idem po nju.
Mama, tata je na telefonu.
Pa, reci mu da smo usred zabave.
Dobro. Reći ću mu da ne želiš sa njim da pričaš.
Ne. Nemoj to da mu kažeš. To nije ono što sam rekla. Sačekaj.
Evo. Javiću se. Nema veze. Javiću se.
Zdravo, Nik? Zdravo. Deluje.
O, izvini, malo sam se zadihala.
Deluje. Slušaj, ja sam sjajna mama.
Ne samo... Ne volim samo našu decu...
Volim i Džensonovo decu, volim i g. Džensena.
Ah, bili su predivni. Bili su baš prelepi.
Nikada više neću biti loša. Nikada.
Da. Gospodin Džensen. Bio je u početku pomalo krut...
ali sam ga posle razdrmala.
Znaš, igram i pevam mu.
- Halo? Halo? - Šta ne valja, mama?
Prokleti telefoni!
Dobro.
Dobro, sad imamo dva izbora.
Možemo raditi naše domaće...
ili možemo praviti kostime.
Toooo....
Želite da pravimo kostime? Važi.
Dobro. Marija, ti idi sa devojčicama i stavite nešto šminke, senke i ruž za usne,
i neke od onih ludih, znaš, kostima onih.
I, Toni, ti, uradi onu gusarsku stvar...
sa... sa povezom za oko i stavi neke, minđuše i marame.
Ti znaš na koje mislim, zar ne? Važi?
Kako se ono beše zoveš?
- Harold. - Harold.
Tvoje ime?
Harold!
Harold? Uh, jadničku.
Ne možeš nekoga zvati Harold.
Hej, hoćeš da plešeš sa mnom.
Hmm???
Zabrinut sam zbog dece... kako da ih ostavim ovde sa tobom.
Koja deca?
O...mojoj deci, kako da ih ostavim ovde.
A razlog zbog koga sam zabrinut je taj...
jer se ponašaš malčice čudno.
Pitam se da li si ti toga svesna ili nisi.
Ko je sve ovo uradio? Gde je sve ovo... Ko je izvadio ovu odeću iz kutija?
- Ko je ovo uradio? - Ja.
Ko je izneo... Ja.
Zašto si ovo uradila
Zašto?
Ovo nije tvoja kuća.
Hajde. Diži se. Diži se.
Odmah se obuci! Ne stoj tu! Oblači se!
Skidaj te stvari i oblači svoje. Hajde.
Obuci to. Skupi sve te stvari odmah.
Gde ti je tvoj brat Džon?
Džon.
Adrijana, skidaj tu odeću. Odmah. Idemo kući.
Tata će ti pomoći da se presvučeš.
- Džon, gde je tvoja odeća? - Dole.
- Silazi dole i obuci se. - Da, gospodine.
- Strašno se izvinjavam. - Da.
Zaista sam želela da budem dobra.
Znam da jesi.
Marija. Marija gde to tako jurcaš, Marija?
- Marija, dođi, Marija. - Marija, dođi ovamo. Hajde.
- Marija, dođi. - Molim te, Marija.
Zašto nemaš na sebi nikakvu odeću, dušo?
Ko ti je skinuo odeću? Ovo dete ide golo.
U redu, majka. Dođi. Sad, ko ti je skinuo svu odeću?
Reci tati. Ko ti je skinuo svu odeću? Hmm?
Ko ti je skinuo odeću? Molim te reci tati.
- Mama. - Ko? Majka?
Mama ti je skinula svu odeću, dušo?
Dobro. Hajde. Idemo nešto da obučemo.
Požuri malo.
Dobro. To je to. Samo...ostavi je. Ostavi je na miru!
Šta se prokleto to ovde događa? Šta to tražite u mojoj sobi?
- Možemo li da popričamo na kratko? - Izlazi odavde!
Nik.
Vidiš na šta si me naterao? Huh?
Pravite žurku? Izlazi odavde.
Uzmi decu i izađite odavde.
- Džon, gde su ti cipele? - Gore.
Idi gore...Kreni, nađi ih i obuj ih.
Adrijana, pomogni mi da ovo sredimo.
Odlično. Tako. Hajde. Sredi sve.
Zaboravi na to. Samo izađite.
Hajde, dušo. Kreni. Hajde.
Džon.
- Šta? - Džon. Pa, hajde. Gde su ti cipele?
Ne mogu da ih nađem.
Gde si to krenuo?
Slušaj, dosta mi te je, tvoje dece, žene i cele tvoje porodice!
Imam da uzmem svoju decu!
Ooh! Prekinite!
Niki...Niki...Niki!
- Mama, za ime boga! - Ubićeš ga! Stani!
Gubi se odavde. Gubi se odavde.
Gubi se odavde. Pobiću i tebe i tvoju decu. -Džon, hajde.
Sada marš odavde da vas ne gledam ovde!
Šta to prokleto radiš?
Gubi se odavde! Što to radiš? Gubi se!
Da li je tu doktor Zep?
Ko je to? Katrin, gde je doktor?
Pa, čekam ga. On nije stigao.
Pa, gde može da ode, Katrin?
Ne, niko nije bolestan. Mejbel ludi ponovo.
Gde je doktor Zep?
- Mislim, gde je sad, Katrin? - On je krenuo.
- Pa, do đavola, nije došao! - Molim vas ne možete tako pričati sa mnom.
Žao mi je, Katrin. Sad, da možda nije negde svratio drugde?
- Ne. - Mislim, za koliko je ovde? Za 5 ili 10 min.?
Isuse Bože!
Nema veze.
Nemoj da ustaješ. Ne pomeraj se. Ne smeš da se pomeraš.
Majko!
Majko! Majka...
Ne. Ostani tu, ili ću te ubiti!
Ne treba mi tvoja pomoć! Donesi mi moje cigarete.
Ne treba mi ničija pomoć.
Moje.
Razmatraće te za ludnicu.
Bićeš u bolnici sve dok ti ne bude bolje.
Ti samo...
Osramotio si se, i napravio si budalu od sebe. To je sve.
Ja svaki dan od sebe pravim budalu. Ja...
Nisam ljuta na tebe.
Mislim, udario me jesi. To pre nisi radio, nikada.
Nisi ni pomislio, da ćeš tako...
samo loše da se osećaš.
Ja...
Uvek sam te razumela, i uvek si i ti mene shvatao...
i to je uvek samo...
kako je bilo, i to je to.
"Dok nas smrt ne rastavi", Nik. Tako si govorio.
Sećaš se? Rekao je, "Da li ti, Mejbel Motrensen, uzimaš ovog čoveka?"
"Uzimam." "Da", Nik.
"Uzimam."
Sećaš se, rekla sam...
"Uspeće sve ovo jer sam već trudna."
Ne dozvoli da ti se svest sada pomuti.
Sećaš se kako si se samo smejao?
- Nemoj, Mejbel. - Nik. Smejao si se.
- Nemoj. Zar se ne sećaš?
A bio je naduren kao velika žaba.
Ne čini to.
Hej, nemoj biti tužan.
Znam da me voliš.
- Ej. - Imali smo dovoljno vremena da saznamo to, zar ne?
Ti i Ja znamo.
Vidiš to, Nik? Toliko smo nas dvoje blizu.
I oni nas ne mogu rastaviti. Ne mogu silom da nas rastrgnu.
Jer...
smo mi jedno te isto.
Ja ne znam ko si ti.
Nemoj tako, dušo.
Nisam ljuta na tebe. Nisam ni besna ili tako nešto.
Mejbel...
nemoj.
Sediš tu i praviš se da...
Sve to ništa ne znači... I ti to znaš.
Ti znaš.
To smo mi.
- Oni trebaju da budu napolju. - Smiri se.
- A mi trebamo da budemo unutra. Gde smo oduvek. - Zaveži!
Ti mala...
majušna..
jadna, mala...
bubo!
Nik. Šta nije u redu?
Sve je u redu. Završilo se sve.
Zdravo, Mejbel.
O Mejbel. Bože, predivna si.
- Zdravo, Margaret. - Zdravo.
- Divno izgledaš. - Kako si?
Šta se dešava?
Nikom ovde ne treba doktor.
Malo pre sam nešto štucala, ali sam se toga rešila.
Šta se dešava?
Da li je ona to malo popila?
Naravno.
O, da. Pila sam. Ovo je to piće, huh?
Naravno.
Mejbel, da li si uzela lekove?
Da li si uzela bilo koju tabletu?
- Tabletu? - Mm-hmm.
Ah...
- Da li je morfijum tableta? - Mmm.
Naravno, da sam uzela tablete. Ja...
uzela sam vitaminske tablete, onda...
pilule za spavanje.
Dizači, spuštani, unutrašnji, spoljašnji.
Šta si mu to rekla, mama? Da sam pila?
Da. Pila si.
Slušaj, Zep. Malo jesam uznemirena...
Zato sam i uznemirena malčice, valjda...
i izgledam uznemireno, ali...
vremenom ću se smiriti.
Smirićeš se ti.
Imam neke strahove, ipak.
Nemoj puštati ovu ženu u mojoj kući.
Blizu stepenica.
Ona je uvek blizu tih stepenica.
Iznad su moja deca u mojoj kući.
Ova...Ova...Ova...
Mejbel, šta vas to muči?
Kakva muka?
Pa, rekla si da si uznemirena.
Da li ste Vi i Nik imali neku svađu?
Nik, da li... počinjem da shvatam da...
se ovde kuje neka zavera protiv mene.
Mislim, gledaš tako u mene i tako si tih i povučen...
- On ima nešto u toj torbi. - Nemoj da se uzrujavaš zbog torbe.
On će pokušati da me utamniči sa tim nečim iz te torbe.
- Nemoj se uznemiravati zbog te torbe. - Da li sam u pravu?
- Nemoj se uznemiravati zbog te torbe. - Da li sam u pravu, Nik?
Da li sam u pravu, Nik?
Mejbel, možeš li molim te da mi sipaš neko piće?
Ah...
Ti...Ti hoćeš piće, Zep? - Tako je.
Želiš martini, Zep? - Da. Mm-hmm.
- Hoćeš malo da se zabaviš. Ne zameraš zbog pića? - Ne neću zameriti.
Nećeš! Želiš piće, Zep?
Važi.
Led je u kuhinji a vermut je odmah...
Prođi pored nje.
Vodka. Na levoj strani.
Ti napravi piće Zep, a... Ja pazim na njih.
Doktore. Zar joj nećete dati tu injekciju?
Ne! Ne!
Mejbel, pokušavamo da ti pomognemo.
To je ono što pokušavate?
Da. - To je ono što vi smerate?
- To je ono što ona smera, Nik? - Pokušavamo da ti pomognemo!
Ti ne pričaj.
Pod jedan, ponašaš se ludo.
I, to...
zbog čega?
Ne postoji razlog.
Čovek je ovde samo zato što sam ga ja zvao.
Niko nije bolestan.
Zašto si tako nesigurna?
Hmm?!
Svi te volimo.
Da li me voliš, Nik?
Ova žena... Ova žena mora da ode!
- Volim te. - Nik.
- Tako je. Volim te. - Misli na decu!
Ova žena ne sme više boraviti u ovoj kući!
Ne možeš ostati ovde!
- Za ime boga... - Slušaj. Doktore.
- Doktore! - Hej. Ostavi me.
- Moj sin mi priča priče. - Nemoj da mi vučeš mantil.
On mi priča sve te priče...
sve mi je lepo ispričao...
o nesigurnosti.
- Mejbel. - Beži od mene.
- Reci mi šta ti je to pričao. Hajde, ispričaj mi te priče.
- Počni... - Sad ću ti reći šta je rekao.
- Rekao je da mu ništa ne pružaš! - Hej.
- Prazna si iznutra. - Majka.
- Tvoja deca su gola! Ona su gladna! - Majka.
To je ono što je rekao!
Doktore.
Prošlu noć si dovela muškarca u kuću!
Doktore, moj sin je dobar čovek.
On je dobar čovek! On ništa ne kaže nikada...
On ništa ne govori! - Nikada nisam to rekao.
- Tako nisam rekao. - Margaret. Margaret.
- Ova žena je luda! - Margaret.
- Ona je luda!
- Hoćeš li otići gore? - Molim te, Margaret.
- Odmah idi gore. - Slušaj me dobro.
- Ona je odrasla osoba. - Ne idem - Ne želim da idem gore!
- Ona je odrasla osoba. - Doktore.
- Doco, vodite je gore. - Ona je odrasla osoba. Molim te.
- Doktore, ona je luda! - Punoletna je, i želim sa njom da pričam.
Imam pet stvari, Nik.
Tako sam shvatila...
Da je za mene.
- Za nas, - Mejbel.
Prva stvar ljubav.
Druga je...
prijateljstvo, i treća stvar je...
naša...
uteha.
Četvrto je...
Ja sam dobra mama, Nik, i ...
Mejbel, volim te.
Um...
Pripadam tebi. To je to.
To su moje pet stvari. To je ono što sam htela.
Imam pet stvari. Po redu.
Pet... stvari.
Dođi. Sada me slušaj.
Mala...
ti znaš šta ja mislim o tebi.
Ti si sjajna majka.
Uzmi dubok udisaj. Duboko diši. Volim te.
Činiš me srećnim. Samo duboko diši.
Duboko diši.
- I ako smo negde pogrešili, izvini. - Nik.
- Nik. Nik, trebam da... - SEDI, BRE!
Da te ne bi ja zakucao na to tvoje dupe!
Mejbel.
Mala.
Volim te.
Želeo bih da joj dam nešto da se malo smiri.
- Molim te. - Opusti se.
- Mejbel, neću da te povredim. - Doktore.
- Hej, doco. Drakula, nazad. - Mejbel.
- Odstupi i vrati se u kovčeg. - Mejbel, ovo je...
- Ne bih te povredio. - Beži. Nazad!
- Ostavi me na miru. - Ne želim da te povredim.
- Bože moj, pa ja sam deo ove porodice. Zar bih te povredio?
- Mejbel. - Nazad.
Mejbel...
ovo je da te malo opusti, ovaj mali sedativ.
- Da se malo smiriš. Smirena sam.
Ti si bolestan!
Bolestan si. Moraš da se odmaraš. Tvoje oči si užasne.
- Volim te. - Lezi ovde. Ovde se ispruži.
Grozan si! Bolestan si! Dovedite mu doktora!
Ozbiljno je bolestan! Dovedite mu!
- Dovedite mu! - Mejbel.
Mejbel, na ivici si nervnog sloma. - Ne!
Terajte ga odavde...
- Moraš da ideš do bolnice. - Bolnice!
Nemoj dušo. Stani!
Nik. Nik! Molim te. Ne dozvoli mu!
Obećavam. Ništa ne želim. Samo me ostavite mojoj kući, molim vas.
Nik, obećavam ti. Ništa više ne želim.
Biću... zadovoljna.
Molim. Molim te, Nik. Molim.
- Dobro. - Dobro.
- A šta sa mojom decom?
- Šta sa mojom decom? - Volim te.
- Mogu li da krenu sa mnom? - Volim te.
Molim te nemoj da kažeš ne, doktore, molim vas.
Slušaj, njima treba da se pomogne. Njima treba pažnja.
- Deca. - U redu je, draga.
- Pusti ih da krenu sa mnom jer... - Slušaj me dobro.
Ne. Moramo ih zaštititi. - Slušaj me.
- Želim da sačuvam moju decu. - Volim te.
Oni su izložena ludilu.
- Pokušaj, mala. Prestani. - Ludilo, jutro, podne i noć.
- Ućuti. - Jutro, diži te se.
U krevet. Na spavanje. To je ludilo, zar nije?
Ne, ne, vodim ih sa sobom
Ne, vodim ih sa sobom jer ja želim da ih zaštitim.
Shvataš me? Ona su moja i ja ću ih zaštititi!
Volim te!
Volim te. Položi ću se ako treba i na prugu zbog tebe.
Ako sam pogrešio, što sam i uradio, žao mi je.
Ali, pa šta? Koja je razlika? Volim te.
- Sad se smiri. Povrati mi se. - Nik.
- Smiri se i vrati mi se. - Nik.
- Beži bre odavde! - Beži bre odavde!
Ubi ću te! Ne diraj me.
Nećeš postupati tako sa mnom. Da me vodiš bilo gde.
A ti! Ako me pustiš da me uzme. Ubi ću...
Da.
Nik, moraš mi sad pomoći.
Ti ne smeš ovde! Ostavi tu decu na miru!
Molim te. Ne možeš uzeti... Ne diraj decu.
Nisam ljuta na tebe. Molim. Razumem te.
Molim te, pusti ovo da rešim.
- Znam, ali... - Pusti me da ja rešim!
Mejbel, smiri se. Budi smirena, Mejbel. Mejbel.
Pusti to meni da rešim. Mejbel, molim te.
Pusti to meni da rešim. Razumem te, Mejbel.
- Ne, ne. Ne možeš decu. - Ostavi mi majku.
- Neka ih. - Ne, ne, ne.
- Mejbel. Mejbel. - Mejbel, nemoj.
Gde su mi deca?
Oh. Mejbel.
- Pomoć! - Ne dodirujte je. Ona je bolesna.
- Nik, pomozi mi! Nik! - Molim te.
U redu!
Sad je dosta!
Molim te. Molim te.
Evo. Evo. Molim te, Nik.
Molim vas, deco, deco. - Mejbel.
- Mejbel, moramo da popričamo. - Molim te.
- Neka deca krenu, molim te. - Molim te.
Mejbel.
Mejbel, pogledaj me.
Imam ovde jedan papir na kojem piše...
Hej, šta kažeš, Nik?
Koliko je sati?
- Čuo sam da si imao neke probleme kod kuće. - Prestani.
Šta? Nešto sa vašom decom ili tome slično.
Ne želim da niko raspravlja bilo šta o mojim problemima.
- Dobro, Nik. - Da li je to jasno?
Pa, da, jeste. Ali Ja nisam jedini.
Ne polemisati o mojim problemima!
Dakle, onda u redu. Dobro.
Izvini.
- Šta vi nesrećnici radite? Šta se to desilo sa tobom i Mejbel?
Hej, Nik. Kakva je situacija?
Nešto mogu da pomognem? Endži i Ja ako nešto treba?
Zvao sam te sinoć na fiksni. Toni se javio. Preneo ti je?
Rekao mi je nešto u smislu, da Mejbel ide u ludnicu. To tačno?
Ona je popustila sa živcima. Treba joj odmor. A to želite seronje da čujete?
Ma jebi se bre.
Moram naći drugi način da zarađujem za život.
- Niko ništa ne govori o Mejbel. - Da.
- Dobićemo još poslova vrlo brzo. Molim vas ništa nemojte o Mejbel.
Promeni to, dragi.
Mnogo si tih kurvin sine.
Nemoj ti meni ta sranja!
Od momenta kada sam stigao ovde, svi su samo pričali o mojoj ženi.
Pa, nemoj mi da ne znaš kada ti vrlo dobro znaš!
Nisam ni rekao da ne znam.
Ti prokleti meksički Indijancu nemoj da mi sad bežiš!
Ako imaš nešto da mi kažeš to mi i reci!
Ali nemoj da mi bežiš!
Hej, on je jednostavno skliznuo!
Hoću da se zaustaviš kod škole da pokupim svoju decu.
Kad razmislim, i ne poznajem svoju decu.
Nikada nisam sa njima.
Oni su pod stresom sad želim da ih odvedem na plažu.
Želiš da idem sa tobom, Nik?
Idem sa tobom.
- Puno vam hvala, gospođo... - Hinkli. Ja sam upravnik škole.
Gde je Toni? Druga gospođa je otišla po njega.
- Gospođa Flauers. - Koliko je sati?
Koliko ima sati? Ova žena nema sat.
- Bilo je 10:00 kad smo stigli. - Nema veze. Evo ga ide.
Toni.
- Šta ima, ćale? - Toni, penji se iza kamioneta.
- Uzimate ih... - Uzimam ovo dvoje...Da.
Stavi ih pozadi. Nemoj da padnete.
Stavite to kao zaštitu. Leđima se naslonite.
- I bez zajebancija kad krenemo. - Da li sutra dolazite?
- Da. - Oh.
Evo. Ove treba da su ti dobre. Vidi da li ti odgovaraju.
Ma bilo koji broj, ima da ih navučem, Nik.
Požuri sa tim presvlačenjem.
I nemoj da zaboraviš košulju i džemper.
I cipele. Ja kao otac ne želim da bilo ko dobije upalu pluća.
Deco!
Šta kažeš, tata?
Zdravo, tata.
Kakav dan, Nik. Nisam bio bez žene na plažu jedno 12 godina.
Živeo sam skoro u vodi kad sam bio klinac.
"Riba" tako su me zvali.
Bio sam mršav, znate.
Usne skroz plave.
Tres'o sam se. Uvek sam jurio za devojčice.
Moji klinci, svi smo sada odrasli.
Moj brat, Marko, On je diplomirao koledž.
Komunista. Nije mogao da zadrži posao.
Previše velikih ideja.
Čita previše. Ja mu kažem pusti devojke da čitaju.
One vole da čitaju. Znaš šta Ja to mislim?
- Dobro, hajde da uživamo, važi? - Dobro.
- Da. - Želim i sa decom da pričam isto.
Da pričaš sa decom? Oni nikad ne slušaju.
Zašto bi te slušali? Ja nikad nisam slušao.
Da li si ti slušao?
- Mislim da li si slušao? - Dobro. Pravo tamo.
Hajde. Tamo idemo. Idemo da se bućnemo tamo.
Hajde. Idemo.
Hajde.
'Ej, Nik. Obično sam zabavan, zar ne?
Ali kada sam video Edija kako pada i lomi svoje kosti.
- Sranje. Mislim, kakav pad. - U redu. Prestani više, hoćeš li?
Mislim, ovde smo da bi se proveli. Da se malo zabavimo.
Došli smo da se igramo sa decom. Pa 'ajde da se igramo sa klincima.
U suprotnom odmah idemo kući!
- Dođi. - U pravu si, Nik. Izvini. U pravu si.
Hajde. Želiš da se igraš?
Hajde. Idemo. Uzmi ovde pravi zamak od peska.
- To. - Šta kažete? Može ovde?
Baš ovde.
Marija! Marija!
Marija!
Guraj taj pesak. Duboko iskopaj i ...
Ne brini zbog toga.
Hej, Nik.
- Želiš pivo? - Ne. Neću pivo. Hvala ti.
Biću pozadi. Voziću se nazad sa njima.
Mogu li da probam, ćale?
Naravno. Evo ti.
Nemoj previše odmah.
Dobro, Toni. Dosta ti je.
Mogu li i Ja, tata?
Može. Samo srk. Nemoj kao tvoj brat.
Mogu li i Ja malo, tata?
Dobro.
Samo malo. Nemoj previše.
Vidite, morate biti pažljivi kada se zabavljamo kao danas.
Ne možemo da se napijamo.
Ali, malo piva ne može da škodi. Jer spavaš kao klada.
Evo još, Toni.
- Nemoj previše. - Mogu li još, ćale?
Dosta je sad.
Žao mi je što sam morao da pošaljem majku tamo. Izvinite.
Super...
Dobro. Sad oprezno.
Dođi. Dobro. Hajde sad.
Možeš da ideš?
U redu. Dobro.
Daj te stvari. Dobro.
- Dodaj te stvari. - Staviću ih pored, Nik.
- Ovde ću da ih položim. - Nosi te stvari tamo.
Dobro.
Hajde, dušo. Bolje uđite u kuću jer...
će da padnete tu.
Hajde. Idemo.
- Dolaziš sutra na posao, Nik, a tako? - Da, pojaviću se. Idemo. Opa.
Dobro. Okreni se sine.
Eto tako.
Anđelo, da li si gladan?
Ne želiš da večeraš?
Idem odmah dole. Nešto ću da spremim.
Ne želiš i ti?
Hajde.
Ti i Ja.
Želiš da spavaš.
Ti ženice...
U redu.
Laku noć, sine.
Šta je sa tobom, Toni? Gladan si?
Hoćeš da skineš odeću?
Šta je? Imaš vrtoglavicu?
Hoćeš da spavaš, a?
U redu. Dobro. Vidimo se ujutru.
Marija, da li si gladna?
Pa, slušaj, ja idem dole, i ako želiš da mi praviš društvo, tim bolje.
Ne želiš?
Lezi u krevet pored mene.
Hej, Nik.
Hajde.
Skidajte vašu odeću.
- Kreći. Polako. - Hej!
- Hej!
Nemoj da vas uhvate.
- U redu. - Dobro. Krećemo.
- Hej! - Hej!
U redu. Ja idem. Ti ne želiš da ideš?
Vidimo se sutra, Edi. Sigurno ne želiš da dođeš do nas?
- Tamo ima puno prostora. - Nah.
U redu.
Dobro. To je to?
Ona vas prati.
Dobro.
Evo kako ćemo.
Ona će pratiti kamion...Beti
Ti pratiš Beti. Tako će da stignete do kuće.
- Dobro. Svi ste dobro? - Jesmo.
- Kako si ti? Nisam te video tu. - O, Nik, umirem da vidim Mejbel.
Videćeš je. Ne brini. Ideš da je vidiš.
- Ne mogu da iščekam da je vidim. - U redu.
Kreni. Daj gas.
Hej!
Dobro. Idemo. Hajdemo unutra. Tako je.
Gomila ljudi! Hajde, draga. Idemo.
Hajde idemo.
Eto tako.
Unutra. Hajde. Kako si mi?
Ćao. Ćao.
Dobro.
Evo me idem. Otvaraj te flaše!
- Hajde nešto da popijemo. - Da. Idemo.
Kako si? Kako si mi? Gde si to bila?
Mokro je napolju. Bože, sav sam natopljen.
Svi su ovde.
- Zdravo, Nik. Kako si? - Gde je Mejbel?
- Ćao, Nik. - Nik.
Alo, Nik.
Hej ti.
Ćao, Nik. Nik.
Hej, Nik. Nik.
- Ah, ti si... - Viktorova supruga.
O, da. Kako si mi?
Isuse Bože! Strašno se ljubiš.
- Hvala ti. Slušaj, dragi. - Imaš gomilu ljudi ovde.
Nema ništa da se popije ovde. Nema vina, piva, sokova. Ma ništa.
Da. Uh, dobro, ima puno prijatelja.
Sad kad Mejbel dolazi, zar ne trebaš bar nešto da imaš u kući?
- Dobro. Odmah nabavljam. - U redu, dragi.
Ta ti je dobra, Nik. Dobra misao.
Hej, Niki, bebice. Kako si mi, ludice?
Hej, imaš odobrenje da nosiš to odelo?
Zdravo, Nik.
- Ko su svi ovi ljudi? - Adolf, kako si mi?
- Dobro. Dobro. - Dobro je da si došao ovde.
Nik.
Dino te traži sve vreme, kaže da je dobio poruku.
- Kakvu poruku? - Pojma nemam.
- Kakva sad poruka? - Samo mi je rekao da je poruka.
Dobra ili loša poruka?
Gde mi je majka?
- Majka? - Dolazi ovamo.
Dolazi ovamo.
Šta je sve ovo? Da li si poludeo. Da li si sišao sa svog uma?
Mama, rekli smo da ćemo imati žurku kada se Mejbel vrati, zar ne?
Kakvu žurku? Porodičnu. Samo porodično.
Kakva je onda ovo prokleta zabava? Nema ni Koka-Kole u ovoj kući.
- Nema vina, piva, ničega. - Šta to trabunjaš o Koka-Koli?
- Koka-Kola. - Šta se ovde događa?
Zdravo, Adolfo. Ti si ovde jedina familija.
Nensi.
Zdravo.
- Šta tražiš ti ovde? - Pozvao si me.
Rekao si mi da budem ovde. Sećaš se?
Edi nije ovde.
Ti znaš Edija.
- O, ti si došla. - Tako je.
Obožavam Mejbel.
Znam to. Samo Ja volim Mejbel.
Misliš da je ovo u redu? Svi ovi ljudi ovde?
- Da. - Ne misliš da ih je previše?
Hoćeš da čuješ moje mišljenje? Ti si govno.
Poslao si je tamo. Nisi mogao da je pokupiš.
To je previše.
Hej, Nik. Možeš li na čas?
- Možeš da razgovaraš? - Šta ne valja?
Slušaj , ne znam da li da ostanem.
Ne znam Majbel, a ne znam previše ni ljude unutra, pogotovo njihove žene.
Kako to misliš?
Hej.
Svi se vratite unutra!
Ne možete stajati na verandi!
Žurka iznenađenja! Hoćete da vas sve vidi?
Ne možete stajati napolju!
'Ej, ti! Unutra! Hajde!
Hajde kako treba!
- Nik, mama hoće nešto da ti kaže. - O čemu je reč?
Nik, ovi ljudi ne mogu da ostanu. Moraju da idu.
U redu. Ti im to reci!
- Dobro. Dobro. - Znam da je pogrešno!
Ja to ne mogu! Ne mogu im reći da ne idu, da idu.
- Dobro. - Ti im reci. Hajde.
- Važi. - Mama, hoćeš Ja da im kažem?
- Ja ću. - Uradi to.
Ne preznojavaj se.
Molim za tišinu. Molim vas, tišina.
- Molim vas. - Tišina!
- Mama ima nešto da vam saopšti. - Hej. Ućuti.
- Shh. - Tišina! Molim vas...
Zavežite!
Tišina, molim vas.
Svi znate da vas Nik beskrajno voli.
Ja vas volim. Kao što znate bolje je da dođete neki drugi dan,
kada Mejbel izađe iz bolnice.
Ne krivim vas, ali pričam vam da samo što nije došla.
I mora da idete kućama. Ovog trenutka.
- Čekaj malo. Trenutak. - Molim vas.
Čekaj malo. Želim svima da se zahvalim što ste došli.
Puno vam hvala. I objasniću Mejbel vaše poštovanje od vas prema njoj.
Žao mi je što sam vas uvukao u odela i kravate...
ali mama je u pravu. Previše je.
U redu.
Vidimo se sutra.
Puno vam hvala.
Ćao, ćao.
Zdravo, pozdrav.
Idem po kola, važi?
Ako ne želiš da ideš, nemoj. Ali kažem ako želiš da dođeš, dođi.
Da, da, doći ću.
Hajdemo negde na piće. Idemo.
Idemo negde na piće. Vidimo se kasnije.
- Puno hvala, Nik. - Važi, Nik.
- Zdravo, mama. - Ćao, ćao.
- A ideš po ta kola? - Laku noć, Nik.
Ćao-ćao.
- "Arivederči." - "Arivederči."
Čuvaj se, Đino.
- Zdravo, ćao. - U redu.
Zdravo, ćao.
Ej, Nik. Nik alo.
Zdravo, Mejbel. Kako si dušo. Polako, draga.
Kad god želiš. Bio kad. Pokupiću te.
- Biće sve dobro. - Vidimo se, dušo.
Ćao, Mejbel. Znam da me ne znaš...
ali ja sam prijateljica Niku.
Vito. Znaš Vita. Grimaldi.
Ja sam Meri, njegova žena.
I ako ti... Bilo šta ako ti treba, samo mi reci.
Molim te samo mi reci.
- Uh, baš je kišovito. Mejbel, draga. Izgledaš predivno.
Bože dragi. Izgledaš predivno. Volim te, draga moja.
- Vidimo se uskoro? Kako si mi?
Čoveče.
Mejbel. Divno izgledaš.
Odmorno.
Tako sam radosna što te vidim, draga.
Oh!!!
Da li si gladna? Želiš nešto da pojedeš?
- Ne. - Ne.
Pa hoćeš li da se javiš... hoćeš da pozdraviš prisutne?
- Videla si Nika? - Ovde su svi ljudi.
- Nik. - Srećan sam što te ponovo vidim, Mejbel.
Mora da je bilo teško.
Žao mi je što sam bio jedan od onih koji je insistirao na svemu tome.
- Znam sve. - Ali kao što znaš...
to je najbolje rešenje.
Tako da se nadam da možemo biti prijatelji opet.
Pusti sad prošlost, doktore.
Zdravo, Mejbel.
Tina. Ćao, Mejbel. Izgledaš sjajno. Sjajno.
Deca su bila dobra. Nije bilo potrebe, bez prehlade.
- Zdravo, Mejbel. - Mama je odlično, i Nik je bio zdrav.
Izgledaš predivno. Baš predivno.
I srećni smo što te ponovo vidimo...
i dozvoli nam da malo skratimo govore...
jer sam veoma, veoma gladan...
a i siguran sam da si i ti takođe.
Dobro, Adolfo. Svi ćemo sad večerati.
Izgledaš divno. Zaista izgledaš lepo.
Kako ste vi? Ja sam njena mama. - Izgledaš lepo. Bože, tako si seksi.
- A ovo je njen otac Džordž. - Izgleda predivno.
- Ona i izgleda divno. - Oh.
Odlično, stvarno dobro.
Možemo na neki ručak, ili da pogledamo neki film?
- Možemo, zar ne? Važi? - Mogao bih da uzmem toplo šolju kafe.
I siguran sam da si poput mene...
- Dobro si? - Čovek od porekla...
koji je gladan.
Čekaj možda ima neka kafica.
Naravno da si gladan. Pa učini nešto povodom toga.
- Hvala, puno ti hvala. Mladi ne razmišljaju koliko je hrana bitna.
- Mogu li videti decu? - Oni se hrane kao ptičice.
Zašto malo ne pričekaš? Otići ćeš tamo, rasplaka ćeš se...
počećeš da plačeš, i svi će se uzrujati zbog toga.
- Mislim da je bolje... ljubavi. - Idem ovog trena da vidim decu.
- Da. Možeš da ih vidiš. - Gde su ona?
Oni su tamo. Idi, dušo. Uđi kod njih.
- Zašto da ne ode i da ne vidi decu? - Da li i ti misliš da izgleda prekrasno?
- Ćao, mama. - Ćao, mama.
Zdravo, mama.
- Ćao, mama. - Ćao, mama.
Volim te, majko.
- I ja te volim, mama. - Dobro. Dosta je bilo.
Žao mi je.
Da li je sve u redu, mama?
Jeste.
Samo je proteklo tako puno vremena.
O, gde si ti bananice.
Gde si moja mala bananice. Kako si mi?
Nedostajala si mi.
Gde je Marija?
Marija, dođi ovamo da me vidiš.
Želiš da dođem tu kod tebe isto?
- Ako to želiš. - Želiš da dođem?
Ako i ti to želiš.
Dobro. Ostaću onda ovde.
Da li se osećaš bolje, mama.
Da li još imaš bolove u stomaku?
Mislim da li još imaš jake glavobolje?
Ne, ja-ja samo pokušavam sa naporom da se više ne uzbuđujem.
Dobro.
Bez emocija sada. Zaista želim da budem smirena.
Stvarno si mi nedostajala...
- Dosta je za sad. - Da li si umorna ili tako nešto?
Izgledaš sjajno, mama. Kako si mi?
Poljubiću ti ruku?
Kako... Da li smo ti nedostajali?
- Oh, doktore. - O, ne, to je...
- Bože, izvini molim te. - Ne, moja krivica.
Ne, povukao sa fotelju nazad a mislio sam da si to videla.
Gledaj, dušo.
Svi smo srećni što smo ovde, ali mislim da treba malo da te ostavimo,
tako da možeš da se odmoriš.
Ostaješ na večeri.
Voleo bih da ostanem...
ali, male su šanse.
Ako ćeš spremiti špagete, ne mogu ostati.
- Džordž. - Ne mogu ostati jer ih Ja ne jedem.
- Sedi tu. - Bez ljutnje. Ne volim špagete.
- Nisam čovek za špagete. - Sedi tu, Džordž!
- Nemoj ti meni da naređuješ! - Tata.
Alo.
Hajde.
Sedeću ovde sa tobom, tata.
Sedi gde god želiš, srećo.
Vrlo sam srećna što vidim svoju familiju.
Da li izgledam lepo, tata?
Izgledaš predivno, dušo.
- Misliš da ću biti u redu? - Bićeš ti dobro.
Baš dobro.
Mejbel, draga.
Zašto ne odeš i ne sedneš pored svoje majke?
Idi sedi pored majke, dušo.
Dođi. Izvinite nas na trenutak.
Hajde. Ne brini. Sve je u redu.
- Ja sam sa tobom. Ne možeš da pogrešiš. - Ne znam kako da se ponašam.
- Nema šta to da pogrešiš. - Ne znam šta očekuješ od mene.
- Želim samo da budeš ono što jesi. Ovo je tvoja kuća.
- Do đavola sa njima! Glavu gore! - Ne znam kako da... Ne mogu.
- Samo budi ti. Budi svoja. - Ne mogu.
Hajde.
Budi srećna. Hajde.
Hajde. Idemo.
Hajde.
Tako je. To je moja mala.
Slušaj.
Ba.! Ba.! Ba.! Tako je, huh?
Dobro. Hajde "ba-ba."
Ba-ba...
Još jedanput "ba-ba."
"Ba-ba."
- Bolje to... "ba-ba." -"Ba-ba."
Ne! Pravi "ba-ba."
Hajde bre.
U redu. 'Ajmo svi u trpezariju. Imaćemo malu sedeljku.
Hajde.
Hajde. Idemo. Hajde da to liči na neku zabavu.
Hajde, uživajte u ovome.
Daj malo neke topline ovde.
Tina, može li? Mi smo spremni.
Ulazi, doco. Hajde.
Mama, pričaj sa ljudima. Budi domaćin. - Važi, važi.
- Zdravo, Zep. - Ćao.
- Ćao, doktore. - Zdravo, Toni.
- Ćao. Ćao, Toni. - Ćao!
- Zdravo, Marija. - Ćao, Anđelo.
Gde si, medena.
Ćao, Marija.
- Dobro. - Zdravo, dušice.
- Uzeću ovu, doktore. - Naravno, draga.
Ja ću. - Ona je sjajan pomagač.
- Možda treba vode malo. - I Ja mislim isto.
- Evo. - Evo stolice. Izvoli.
Da li si dobio stolicu? Ti si dobra devojčica.
To je dobra devojčica.
Svi sednite.
- Evo još jedne stolice. - Adolfo, sedi ovde.
Tako je.
Hvala ti.
Treba mala pomoć, Marija?
- Ja ću ovde. Ti sedi ovde. - Zep, ti ovde sedi.
- Hvala ti. - Pazi na svoja leđa.
Mejbel.
Hvala ti, Toni.
- Dobro. - Dobro je, evo nas.
Tina, spremni smo. Ne ponašajte se kao stranci.
Pa, kakvi su tamo uslovi? Užasni?
Dobri? Loši? Kakvi?
Svi su tu.
Liči na zabavu.
Trebala si ranije to da vidiš. Bilo je jedno 60 ljudi ovde.
- Niko nije mislio da je to dobra ideja sa tako puno ljudi...
ali ja sam mislio da je to odlična ideja.
Jer mislim da su prijatelji vrlo dobra ideja.
I dobra vremena su isto tako dobra.
- A tako, Zep? - Upravo tako.
- Zar ne, Adolfo. - Apsolutno tako.
Vidiš?
Mislim, nema smisla da se vraćamo unazad.
Prošlost je prošlost. To je mrtvo.
Zaboravimo na to.
Dobra vremena od sada.
To je ono što radimo.
Stvari će ići samo na bolje, na bolje...
i onda još bolje od toga, i onda da nam svima biti bolje.
Tooooo!
Toni, video si to?
Video si što mi tvoja majka namiguje?
- Mogu li dobiti šoljicu čaja? - Da, draga.
Tina priprema neke stvari u kuhinji, ako želiš.
Idem malo tamo.
Zep, da li misliš da je ona dobro?
- Ona je malo ludo ... - O, mama.
- Devojka je u redu. - Dali su joj otpust, znaš. Dali su...
- Mama, da li si videla kada mi je namignula? - Da, videla sam.
- Ali ponekad u tim njenim očima. - Tina!
- O, ne, nemoj. Ne. - Tako si debela!
- Moj Bože, devojko. Imala si 50 kg. - U redu, mama. Dosta je bilo.
Bila si... Šta se desilo... Kako si tako brzo nabacila?
O, Tina, moraš ići na jedno od onih mesta i nešto da učiniš sa tim.
Pogledaj samo tvoje dupe, Tina! Oj moj Bože, Tina!
To je nemoguće! To je... Da li ste videli...
Da li ste videli Tininu guzicu? Nik to dupe je kao...
Nikada nisam videla nešto tako. Oh... Ona je...
Njeno dupe je ogromno. A kada sam, kada sam otišla tamo bilo je ovolicko.
Da li si video to dupe? Da li si ga video?
Možeš povrediti njena osećanja ako pričaš tako o njenoj zadnjici.
Sve je u redu. Zaista imam veliku zadnjicu.
Volela bi da imam neku.
Pa, ne postoji ništa bolje. Sve su predivne. Bile one velike ili male.
- Nemoj da brineš zbog guzica, - Mogu li dobiti čašu vode?
Mejbel. Ja imam veliko dupe. Ona ima veliko dupe.
Mama ima veliko... Svi mi imamo velika dupeta. Pa šta?
Da li si to čula? Zar nije kučka?
- Tetka Beti ima maleno dupe. - Da, volela bi takvo da imam.
Želela bih... Želela bih svi...da odete kući.
O, pa mi smo došli na zabavu. Želeli bi da ostanemo zbog zabave.
- Nik i Ja bi želeli da odemo u krevet. - O, Mejbel.
- Mejbel, smiri se. - Mejbel, draga, deca su ovde. Nemoj tako.
- Polako, Mejbel. - Daj da... Daj da počnem.
- Zdravo, tata. - Zdravo, dušo.
- Zdravo, mama. - To je bolje. To je bolje.
Zdravo, dušice. Sad, samo polako, hoćeš li?
-Zdravo, Tina. - Zdravo.
Zdravo, Mama.
- Zdravo. - Ćao, Mejbel.
- Kako si mi ti, Adolfo? - Dobro. Prekrasno.
- Zdravo, doktore Zep. - Ćao.
- Zdravo, Anđelo.
- Zdravo, bananice. - Ćao.
Kako mi ide? Dobro.
Slušajte, stvarno bih želele da sada odete svojim kućama,
jer Nik i Ja želimo da odemo u krevet zajedno.
Znate, ne možemo da pričamo ili nešto drugo dok ste vi ovde.
Sada, obrati pažnju šta govoriš.
- Džordž, mislim da bolje da krenemo. - Samo sedi tu.
Rekao sam ti da sediš tu. Nije pravi trenutak za to.
- Oh, vidi ti baksuza. - Vreme je da krenemo, Džodž.
- Nije vreme. - Mejbel, samo se smiri.
Samo...Tvoj... Ovo ti je prvi dan...
i ti sebe naprežeš, a znaš da to nije tako dobro.
- Nevaspitana mama. - "Riblja zabava."
- "Riblja zabava"? - To je smešno.
- "Riblja zabava." To je smešno, Mejbel.
- Rđavo, opaka, nevaspitana. - Nevaspitana.
Mejbel, svi su ti ovde prijatelji. - Imam šalu.
- Ta šala... O, Nik, to je smešno. - Mejbel, smiri se i opusti se.
Pusti me da ispričam ovu šalu. I uopšte nije loša ili tako nešto.
Ovaj, ovo je jedna šala...
o čoveku koji je prikupljao kirije...
na planini Ozarks i...
i on je otišao do... te male kolibe, znate...
i pokucao je na ta vrata i...
Na planini? Na Ozark planini?
- Da. Na bilo koju planinu. - Znam za tu šalu.
- Vrlo prostačka. - Znamo za tu šalu.
- Mi je ne znamo. - Pa, Ja je znam.
Smešna je.
Vrlo je smešna.
Previše je uzbudljivo. Previše izaziva uzbuđenje.
Da li ti se dopada, Nik?
Uh, u...
- Sve je u redu. - Onda, uh...
- Polako, Mejbel. - Hajde bre.
Rekao je...
Opusti se. Budi smirena.
Moraš platiti kiriju. Moraš platiti kiriju.
Moraš platiti kiriju danas. - Smešno.
Ne mogu platiti kiriju. Ne mogu platiti. Ne mogu platiti kiriju danas.
Moraš platiti kiriju. Moraš platiti kiriju.
Moraš platiti kiriju danas.
Ne mogu platiti kiriju. Ne mogu platiti. Ne mogu platiti kiriju danas.
Ja ću platiti kiriju.
Moj junak. Psovka. Odbije ga opet.
Dosta sada toga. Nema više.
Nema više šala. Dosta je bilo. U redu. Sedi.
Sedi. U redu je. Završili smo sa šalama.
SEDI DOLE! DOSTA JE BILO SA ŠALAMA!
Sada smo ubili šale, i prelazimo na razgovor.
"Zdravo, kako ste vi?" Razgovor.
Vreme. Razgovor.
Razgovor. Poslušaj malo bolje naše razgovore.
On ne zna kako da sastavi dve reči zajedno.
Razgovor. "Kako ste vi?" To je razgovor. "Šta ste danas radili?"
- Šale su razgovor. - "Koga ste videli?" To je razgovor.
Da. Ona voli da nosi finu odeću.
- Normalni razgovori. - Kakvi normalni razgovori?
- Ne mešaj se. - I neću.
- Normalna priča. Razgovor. Vreme. - Neka ispriča vic. Dobra je u tome.
"Kako ste?" "Gde si bio?" "Zdravo". - Neka priča priču.
- "Toplo je." "Previše hladno." - Zar ne razumeš?
Ne znam kako da se ponašam. U bolnici, dolaze svako jutro i daju ti injekciju.
Molim te, Mejbel, nemoj o tim stvarima.
Onda te sestra odvede do toaleta, i onda...
Onda ti... odeš na...
radnu terapiju, gde te nauče raznim igrama...
i.. i kako da pleteš stvari.
I... daju to onda šok terapiju...
koja je... To ti je kada ti kroz glavu puštaju elektricitet...
Budi svoja.
Hajde.
Jednostavna priča.
Tata...
ustaćeš zbog mene?
Naravno.
Ne, ne mislim na to.
Sedi, tata.
Hoćeš li molim te ustati zbog mene?
Mejbel, ne znam šta želiš da sad to učinim.
Dušo, ne shvatam ovu igru.
Hoćeš li samo ustati zbog mene?
Zar ne čuješ šta ti to govori?
Zar ne razumeš šta to ona pokušava da nam kaže?
- Sedi bre. - O, Džordž...
- Sedi. Sedi. - Oh.
Ne mogu.
- Molim te. - Molim te Mejbel. Draga.
- Mama, molim te nateraj da idu. - Molim te.
- Ja to ne mogu. Tako sam umorna. - Molim te ne plači.
- Molim vas. Mislim da je bolje da se raziđemo? - Nateraj ih, mama.
U redu.
- Laku noć, svima. - Molim vas, svi.
Adolfo.
- Puno ti hvala što si došao. - Hvala ti.
- Mama donesi ljudima jakne. - Dobro.
Anđela, hvala ti puno.
Hajde.
- O, Mejbel, molim te smiri se. - Ostavi me na miru!
Bože dragi, dosta je! Dosta!
Mejbel, molim te.
- Mejbel silazi sa tog kauča, ili ću Ja da te skidam sa njega.
Ostavi moju ćerku na miru, ti!
Bilo mi je lepo što ste došli.
Izvinite nas.
Zep, mi idemo u krevet.
U redu. Želim da svi napustite kuću ovog trena.
Bez dugih govora, bez pozdrava. Laku noć.
Mama, gde su tvoje stvari? Uzmi kaput. Pomogni ljudima da odu.
- Mejbel. - Ostavi je na miru!
Napolje.
Molim vas izađite!
Ćao-ćao, Nik, ćao.
Mama, šta ti je?
Mejbel.
Mejbel, silazi sa kauča.
Hej.
Silazi sa kauča.
Hajde.
Tata, prestani. Tata!
Majka. Majka!
Majka!
Majka! Majka! Majka!
- Mama. - Majka! Molim te.
- Mama. Šta ne valja, mama? - Ne razumem.
- Mama? - Ne shvatam.
Mama.
Ne shvatam, mama. Volim te.
Mama?
- Mama? - Šta nije u redu?
- Mama, šta nije u redu? - Zar me ne čuješ?
Mama?
- Prestani to da radiš. - Mama?
Prestani to da radiš.
Ako ne siđeš sa tog kauča, imam da te skinem sa njega.
Ne želim to da radim.
- Pusti me. Želim moju majku! - Vi klinci idete u krevet.
Anđelo, hajde. Idete u krevet.
- Hoću moju mamu! - Želim svoju mamu!
Ostanite tu! Marija, ovamo.
- Hoću moju mamu. - Mama! Mama!
Hajde.
Ubiću te!
Pobiću tu decu kurvinu!
Smirite se.
Želim da me uhvatite za ruku.
Dođite.
Vaša mama je u redu.
- Samo se odmara ovde. - Da.
- Ona je u redu. - Samo se odmaram.
Hajde. Možete da vidite da je u redu. - Samo se malo odmaram.
Hajde.
Toni. Hajde!
- Tata, spusti me dole! Spusti me! - Klinci vi idete u krevet.
Odlazite u krevet.
- Ostanite ovde! - Hoću moju mamu!
- Ostani ovde! - Mama.
Mama.
Žele da se uvere da si ti u redu.
Oh, n, n, naravno. Dobro mi je.
Oni...
žele da ih ušuškaš u krevet.
Važi. Naravno.
U redu.
Dobro, medeni.
Žao mi je što sam vas uplašila. Samo...
Sam znate... umorna, znate.
Šta mislite da pogurate ovu staricu ka ovim stepenicama?
Tako...
- Ti si najbolja mama koju sam imao. - Mama, pomoći ću ti uz stepenice.
Ja ću da ti pomognem.
Volim te, mamice.
- Volim te, mama. - Pomoći ću ti uz stepenice.
- Ti si najbolja mama koju sam imao.
Volim vas.
Znaš ti si ista tvoj otac?
Ti si tatina devojčica.
Volim te.
- Ćao, anđelu. - Ćao, mama.
Misliš da ćeš biti u stanju da možeš da zaspiš?
Zabrinut sam zbog tebe.
Oh, medeni, ne brini ti zbog mene.
Ja sam odrasla.
Dobro sam.
Srećna sam. Stvarno.
Dobro. Dobro. Volim i Ja tebe.
Verujem u to.
- Vidimo se ujutru, Dobro? - Dobro.
Dobro.
Ćao, bananice.
- Ćao, banana. - Kako si mi, bananice?
Kako si ti, banana?
- Volim te. - Volim te, bananice.
Ostaješ ovde... Hoćeš da legneš pored mene?
Naravno.
Eto.
Špagetice.
Volim te.
I Ja te volim, mama.
Volim te, špagetice.
- Dobro, klinci. Laku noć. - Laku noć.
Volimo vas. I volite se uzajamno, i nema zašta onda da se brinete.
Zajedno smo prošli kroz ovo. Bila je teška noć.
Sutra će biti mnogo bolje.
Anđelo.
- Laku noć, Toni. - Laku noć.
Mama, molim te ne gasi svetlo.
Da, ali nemoj da se šunjate okolo i bez priče nego odmah da zaspite.
Ovo vam otac govori, tako da me shvatite ozbiljno.
Sećam se ranije, kada ste imali naklonost svoje majke.
- Znaš, stvarno sam ćaknuta. - Oh.
Pričaj mi malo o tome.
Čak ne znam i kako je cela ova zavrzlama počela.
Ne brini za to. Daj da ti vidim ruku.
Mislim da sam mnogo iscrpljena, znaš.
Da li me voliš?
Ja, uh...
Sad, hajde da raščistimo onaj nered.
Moramo nešto hrane da uzmemo za ovu kuću.
Daj ostavi to sad.
Dobro.
Preveo: Aleksandar Pantelić