Naše svet se uvek kreće,
menja, razvija.
Svaki dan, pratimo naše navike.
Posao, kuća, porodica.
Ali ko smo mi?
Ko sam ja?
Misliš da poznaješ svoju lepu ženu,
svoju preslatku decu,
onog za koga radiš.
Ali šta ako ne poznaješ?
A istina,
kad je saznaš,
promenila bi sve.
Još jedna noćna mora?
Da. Izvini.
Moraš da zatražiš pomoć.
Brinem se, kao i devojke.
Skontaću šta se dešava.
Hoćeš da čuješ još strašniju noćnu moru?
Jedan muž, odbija da reši probleme,
pa mu žena poludi od manjka sna
i gurne ga kroz prozor.
Kraj.
Majmun vidi, majmun radi!
Hej, šta radiš? -Igram se sa majmunom. Možeš da mi budeš pomoćnik.
Mogu da ti budem pomoćnik? Voleo bih da to budem,
ali moram na vreme da završim posao.
Ali znaš šta? -Pošto smo svi bili vredni u poslednje vreme, je l' tako?
Pogotovo Herman. -Naročito Herman, to sam i mislio.
Završiću ranije s poslom, pa ćemo otići na mol.
Mora li i Hana s nama? -Mora i Hana. -Da, mora i tvoja starija sestra.
Nateraćemo je da se lepo provede,
a ako ne bude htela, pokazaću ti šta ćemo da uradimo. -Ne, ne!
Prestani! Prestani! -Kad smo već kod toga, gde je ona?
Samo jednom smeš da pogađaš. -Ćao, tata. -Ćao, Luce.
Samanta uporno pita kad ćemo praviti žurku za proslavu onog s posla.
Da... -Napravićemo sutra. Može? -Može.
U redu. -Počela sam da zaboravljam kako nam prijatelji izgledaju.
Volim te. -I ja tebe.
Mol!
Dobro jutro. Prizemlje?
Da, molim.
Napolju je lepo vreme. -Bez priče dok se lift kreće, molim.
Tako je. -U redu.
Pogledajte, savršen tajming. -Pete. -Hej.
Gospodin Lift.
Kako ide posao? -Samo sitna riba, gospodine.
Žalila bih se upravi, ali ko će saslušati?
Hvala, gospođo. -Hej, g. Wright? -Mogu li kasnije da vidim Maggie?
Naravno. Hej, imamo nove zvučnike. -Vreme je za igranje! -Super!
Zapravo smo večeras planirali veče s porodicom. -Ok, kul. Neki drugi put.
Uživajte! -Šta pokušavaš? -Čekaj! Ne, ne! Čekaj, čekaj!
Znam da sam poslenjih nedelja bio odsutan. -Nedelja?
Baš dobra uvreda. -Hvala.
Možemo li da malo provedemo vreme kao porodica?
Stvarno želim da vam se iskupim.
Šta ćemo raditi? -Ne znam.
Izgleda da moraš otići gore i saznati.
Dođavola!
Ne sećam se kad sam te poslednji put video da si uništio mašinu.
Struja se podelila i uništilo oba sistema. -Spavaš dobro?
Da. Mnogo bolje.
Znaš, smešno je, pričao sam s nekim i rekli su mi za kliniku u koju ljudi idu
zbog, znaš, nesanice i stresa. -Mogu da ti nabavim broj.
Samo pokušavam... -Ne, ne. Mala greška.
Srediću to. -Naravno. Razumem.
U redu. -Reci mi ako ti nešto treba. -Važi.
Davide? -Mogu li ikako otići danas ranije?
Nazvaćeš taj broj za mene?
Da. -U redu.
Cilj nam je da unapredimo odlivne sisteme kod Prescott, Calder i Willow.
Verujem da kada bismo se skoncentrisali na tunele ispod ovih ulica
da ćemo smanjiti ukupnu potrošnju u zapadnom delu grada za 30%.
Hvala vam puno. To je sve za danas.
Trebali su to da urade godinama ranije. -Hej, super je bilo, Al.
Hvala. -Opušteno. -Izgledam dobro što sam te unapredio.
Hoćeš da radiš do kasno, da pričamo kako da rešimo ovo s Water and Power?
U stvari sam htela da te pitam da odem ranije danas.
Važi. -Hvala.
Ako im pružimo šansu, možda će biti od koristi planeti.
Sviđalo se to nama ili ne, tu su da ostanu, pa treba uzeti u obzir
da dobiju ista prava kao ti i ja. -Ista prava kao i mi? Oni nemaju prava.
U jednom trenutku će se pobuniti, nadjačaće nas i porobiti.
U redu? Osvojiće čovečanstvo. -Ne želim da alarmiram, ali to se dešava,
gledamo kako se dešava i moramo odmah nešto preduzeti!
Alice!
Vidiš li to? Vidiš li svetlo? -Ono svetlo?
Verovatno je samo morao da ostane duže na poslu.
Ne moraš ga pravdati.
Imaš pravo da se ljutiš na njega, srce. -Trebao je nazvati.
Voli te, znaš to.
Da, znam.
Laku noć.
Hej, stvarno mi je žao.
Vidim da si imao vremena za kupovinu. -Ovo je za devojke. -Naravno da jeste.
Daj mi malo odmora? -Odmora? Od čega tačno?
Od mene? Od devojaka? -Nisam to rekao. -Ali je sigurno to što radiš.
Imao sam jednu od onih noćnih mora
danas, na poslu.
Onesvestio sam se i zato sam zakasnio.
Petre, ja... -Brinem se za tebe, u redu? -Znam.
Ovo sam ja, ovo su tvoje ćerke, i one brinu za tebe. -Ne razumem
zašto ne potražiš neku pomoć. -Reći će da je sve u mojoj glavi.
Zato što to i jeste.
Mama?
Zašto ste vikali? -U redu je, srce. Hajde. Sve je u redu.
Mama, probudi se.
Mama, molim te, probudi se. -Molim te. -Molim te.
Mama, probudi se.
Mama, molim te, probudi se.
Devojke! -Ne, ne, ne! Stani! -Devojke!
Hej, devojke! Devojke! Stanite malo, molim vas.
Jeste li videle moju aktovku negde? -Ne!
Dobro jutro, devojke. -Možemo li da razgovaramo o onom sinoć?
Hanna. -Hej, izvini.
Hej, šta je sa Hermanom? -Neće više da priča. -Stvarno?
Možda se naljutio na tebe.
Pa... -Ima i zbog čega.
Hej, Luce, mogu li da popričam s Hermanom?
Hermane, razumem zbog čega se ljutiš
i znam da izvinjenje ne rešava sve,
žao mi je što sinoć nisam došao.
Ako želiš, mogu da ga pogledam, da vidim može li mu se glas popraviti.
Kada će on opet pričati? -Mislim da ako premostimo ove žice...
U redu, Hermane, šta kažeš? Majmun vidi, majmun radi.
Hvala, tata. Majmun vidi, majmun radi.
Zvao sam doktora. -Primiće me danas, posle posla.
Stvarno? -Da.
Kod nas, je vaše mentalno zdravlje na prvom mestu.
Budite najbolje što možete da budete
sa našim diskretnim i profesionalnim uslugama, koje vam pružamo bez naknade,
u interesu srećnog i zdravog društva.
Šta vidite?
Izvinite, šta? -Imate problem sa spavanjem?
Da. -Da. Da.
Nešto dolazi.
Kako to mislite nešto dolazi? -Svetla.
Da, odozgo. -Svi ljudi trče,
umiru. -Vidite li nekog do koga vam je stalo?
Nismo sami. -Ali oni ne žele da znaju šta dolazi.
Žele da nas kontrolišu, ne žele da postavljamo pitanja.
Zato nam brišu pamćenja, jer da znamo šta dolazi...
Haos. -Krise.
Hoćeš li doći?
Mi nismo ludi. -Samo...
Ovo mora da prestane.
Evakuacija planete u toku.
Vratiće se. -Videćemo se u firmi.
Kako je bilo?
Bio sam... -I šta su ti rekli? -Pa...
Nije stigla ništa da mi kaže. -Otišao sam pre sastanka.
Saslušaj me. -Šta ako moram da vidim sve to? -Ili da sanjam te snove?
Šta ako nešto loše dolazi, a ovo je kao neki znak?
Prestani. Samo...
Sad će nam prijatelji doći, molim te, potrudi se. -Izvini.
Sistem tunela je toliko star, da se niko drugi ne bi prihvatio toga.
Promocija je velika stvar, Al. Treba da budeš srećna. -Jesam. -Dobro.
Hej, hej. -Ne brini zbog njega. Večeras je tvoje veče, važi?
Znam. -Mama? -Da?
Tata mi je rekao da te pitam da li mogu Hanna i Lucy da dođu kod nas.
Zašto? -Da sviramo. -Ne, dušo. Nije lepo samo otići. Važi?
Laku noć! -Poslednji gosti odlaze ako želiš da ih ispratiš.
Ili da se pozdraviš. -Je l' te moja žena poslala?
Ne, još gore. Moja žena.
Znaš, volim nekad da pogledam gore.
Sve stavi u perspektivu, zar ne misliš?
Šta u stvari hoćeš da me pitaš?
Znam da me se ne tiče. -Mislim da gledaš u pogrešnom pravcu.
Mislim, ovde si, fokusiran na šta god se gore nalazi,
kad bi trebao da gledaš šta je tamo. -Gledam.
Šta je to?
Vidiš li? -Je l' me zezaš? Naravno da vidim.
Šta je to?
Jesi li dobro?
Šta je to bilo?
Svi, ulazite unutra! Odmah!
Devojke! Hanna! -Megan!
Hanna! -Megan! -Megan! -Hanna!
Hej! Hej!
Gde ti je sestra? -Hoću mamu! -Znam, znam. Alice! -Lucy! -Mama!
Dođi, srce. -Gde ti je sestra? -Sigurno su kod nas. -Ostani sa Lucy!
Ako nađem Hannu, vratiću je. -U redu je. Sve će biti u redu.
Ovo je hitno obaveštenje.
Molim vas, krenite prema najbližoj državnoj ustanovi zbog vaše sigurnosti.
Megan! -Megan! -Hanna! -Megan!
Hanna!
Lezi dole!
Nisu ovde.
Znam gde su.
Oh, ne. -Šta god je u tim brodovima, mora da je i u zgradi.
Megan, jesi li tamo? -Hanna, jesi li tamo?
Hanna!
Hajde, moramo da siđemo dole.
Hajde!
Požuri!
Tata! Šta se dešava?
Hajde, srce. Držim te. -Tata!
Požuri, moramo da izađemo odavde! -U redu, hajde. -Drži te tata, dušo.
Hajde. Eto ga.
Idemo.
Gde su mama i Lucy? -Na sigurnom su.
U redu je. Pusti ih.
Stani. Idi i pogledaj.
U redu je.
U redu! Idemo! -Vidiš li nešto? -Idemo! Hajde!
Hanna! Jesi li dobro? -Bože. Jesi li dobro?
Lucy! Bože. -Idemo. -Hajde, požuri. -U redu, idi ispod stola.
Ray je otišao po Sema i naći ćemo se ovde.
U redu. U redu je. -Hej, mogu li da popričam s tobom?
Ima nečeg u zgradi. -U tvojim snovima, si to video?
Da, to sam video! -Šta da radimo sad?
Šta se dešava u snu? Šta se sledeće dešava? Šta da radimo?
Šta se sledeće desi u snu? -U snu... Ne idu po redu.
I video sam Davida.
Mislim da treba da odemo u firmu. -U redu.
Ray i Sam su već trebali biti ovde, zar ne?
Moramo da osiguramo vrata. -Čime? -Petre, hajde.
U redu. Hajde, devojke. Hajde.
Moram da pomognem tati, važi? -Hanna, moraš da paziš na sestru.
Važi? -Ne idi! -U redu je, srce.
Alice!
Odmah se vraćam. -Ostani ovde, važi? -Ne otvaraj vrata.
Bože, toliko vas oboje volim.
U redu.
Šta radiš? -Herman! -Lucy! Vrati se!
Idi, idi!
Gde ti je sestra? -Otišla je da nađe Hermana.
Majmun vidi, majmun radi.
Ne bojim se tvoje senke.
Ne možeš me povrediti.
Lucy! -Dođi ovamo!
Mama!
Pazi! Devojke! -Dođi ovamo. Dođi.
U redu, idemo dok još ne dođe. -U redu, idemo.
Hajde.
Ne otvarajte oči.
Zatvori oči.
Ima ih još? -Penju se kroz zgradu.
Ostani ovde.
Tata, ne idi!
Ne, ne, ne! Ostani!
Uplašio si nas, čoveče.
Gde su devojke?
Alice, sigurno je. -U redu, idemo. Hajde.
Bože. -Lucy, Hanna! -Lucy!
Megan, gde si bila? -Šta se dešava?
Šta se dešava?
Bićemo sigurni ovde, zar ne? -Budite mi blizu.
Ko su oni? -Zašto rade ovo?
Oni ljudi!
Šta da radimo? -Ne znam.
Dole!
Mama!
Šta se dešava?
Hej, Alice. Ne možemo ostati ovde.
Hajde, Lucy. -Idemo odavde. -U redu, hajde. Ostanite mirne. -Gde idemo?
Ne puštajte se. -Gde idemo? -Možemo ovo da iskoristimo da se spustimo.
Treba da iskoristimo ovo. -Šta? Ne. -Alice! -Ne! Ne.
Neću devojke staviti na to. -Alice!
Ne! Ne penjem se na to. -Moramo sići s ovog krova.
Ako moram da biram između toga da devojke vodim kroz zgradu
i da ih stavim na to... -Ako ostanemo ovde, umrećemo.
Ako odemo kroz zgradu, umrećemo. -Samo mi veruj, molim te. Moraš da mi veruješ.
Nemamo vremena za ovo. Uspećemo. Idemo.
Ne! -Neću da idem dole! -U redu je, hajde. -U redu, u redu. -Ne!
U redu. -Hajde. Pođite s nama. -Spustite je dole.
Neću da idem, mama!
Ljubavi...
Mama, bojim se! -Ne sviđa mi se ovde, mama.
Šta se dešava?
Mama! -Držim te, držim te! -Držite se! -Ne mrdajte se.
Moramo da uđemo.
Ne! Lucy, ne gledaj dole! -Hajde, Lucy. Idemo. -Hajde! Idemo!
Hanna, idemo. -Možda su unutra! -Hanna, moramo da krenemo! -Brzo, brzo!
Drži se! -Idi!
Evo. Našla sam lampu. -Ne pali je, važi?
U snovima,
da li si ih video kako nas ubijaju?
Da li si video kako nam ubijaju devojčice? -Mama, probudi se.
Mama, molim te, probudi se. Petre, moraš mi reći.
Jeste li imali sreće?
Tehnologija se ne razlikuje nešto puno od naše,
ali ima biometrički oroz kojim samo vlasnik može da puca.
Možeš li nekako da ga premostiš? -Radim na tome.
Kako god, mislim da ne treba više da se zadržavamo ovde.
Ne, mislim da moramo da napustimo grad.
Nađemo neko mesto da se sakrijemo. -Sačekamo pomoć. -Čekaj, čekaj...
Firma u kojoj radim, nije daleko odavde, kao i državna ustanova.
Eno je tamo. -Deset ulica odavde.
Je l' sigurno? -Kako možemo znati da je bilo gde sigurno?
Zbog onog što je ispod. Sve je magacin. -Dole je kao utvrđenje.
Samo da stignemo tamo.
I dalje pucaju u sve što mrda. -Nažalost, to nam je jedina šansa.
Tuneli. -Tuneli, postoji ulaz...
Koja ulica? Ima otvor u...
Prescott! -U ulici Prescott!
To je par ulica odavde. Možemo do firme kroz tunele. -Da. -Da.
Uspećemo par ulica, zar ne? -Da.
Tata!
Lucy!
Hajde, idemo! Idemo!
Ovamo! Hajde!
Brzo! Sranje! Dole!
U redu je, u redu je.
Tata!
U redu, idemo. -Ne, ne tamo! -Firma je deset ulica odavde, bićemo na sigurnom.
Nećemo dozvoliti da ti se išta desi. -Važi? Nijednoj od vas.
U redu? -Idemo! -U redu? Hajde. -Idemo!
Hoćemo li umreti kao Meganina porodica? -Ne brini dušo, bićemo dobro.
Hajde. Lucy.
Molim te, stani!
Ko su oni? -Ne znam.
Idemo! Dole!
Ostanite dole.
Idemo, idemo! -Hajde! -Hajde, trčite! -Idemo! -Trči, trči!
Gore. -Hajde. -Gde treba da idemo?
Desno.
U redu. -Sa druge strane biljaka. -Dobro, idem ja prvi.
Ostani dole.
Požuri. -Evo, ustani. Moramo da budemo brzi.
Dobro, dođi. Dođi. -U redu, pažljivo. Pažljivo.
Ostani tu. Ostani.
Hajde. -Idi. Idi kod tate.
Lucy! Lucy!
Lucy, dođi ovde!
Uzmi je! -Hajde!
Idemo! Idemo!
Jesu li svi dobro? -Jesi li u redu?
Mama?
Tata? -Uradi nešto.
Mama...
U redu je, srce. -Pazi gde staješ.
Eto.
Na koju stranu? -Ispod parka smo.
Sever. U redu.
Hajde, devojke.
Šta će sad biti? -Jesi li video ovo? -Ne ovako.
Obećaj mi da ćeš
zaštititi devojke.
Šta god da se desi. -U redu? -Alice... -Samo mi obećaj.
Ne želim ovo da uradim bez tebe. -Molim te, ne želim. Molim te. -Obećaj.
Znam da možeš. -Hajde, možeš ti to.
Molim te. Dobro.
Eto ga. -Da. -Eto ga, to je moja Alice.
To je moja Alice.
Moram da sednem. -Nema problema. U redu, u redu.
Dobro. -Evo.
Trljaj joj ruke. -Hoće li biti dobro? -Da, biće-
Ugrej ih. Ugrej ih. -Dobro ti ide. Dobro je.
Neka se odmori, u redu je. -U redu je. -Tata!
Ostavi mog tatu na miru!
Tata, plašim se.
Ostani tu.
Zašto si ovde?
Hoćeš da mi povdrediš porodicu? -To želiš? Da mi povrediš porodicu?
Šta... -Ko si ti?
Zašto radiš ovo?
Mama?
Mama? -Neće da se probudi! -Mama, probudi se! Mama!
Reci nešto! -Mama! -Mama, hajde, probudi se! -Tata, pomozi!
Mama! -Podignimo je. Podignimo mamu.
Devojke, stanite iza mene. Iza mene, devojke.
Iza mene. Lucy, stani iza mene.
Podigni je. -Razumeš li me?
Odmah je podigni,
Odmah je podigni. -Kreći se polako.
Halo? -Halo? -Halo?
Možda neka druga vrata. -Mami je odmah potrebna pomoć.
Ne, ne. -Evo, evo. -Ovde. Brzo! -Ne, ne, ne! Molim vas! Molim vas, ne, ne!
Ne, ne, ne, molim vas. -To mi je žena, u lošem je stanju. Treba nam pomoć.
Petre? -Davide. -Stani, stani!
Hej. -Uhvatio si jednog. -Alice, u lošem je stanju, odmah joj je potrebna pomoć.
Hej, pomozite! Odmah! -Da, gospodine! Prolazimo.
Pogođena je u levu stranu. -Joše neke povrede?
Ne za koje... -Tata! -Dolaze.
Svi, unutra, odmah!
Čvrsto je drži. -Hajde. -Skeniraj je. -Morate da zaustavite krvarenje.
Šta je to? -Stani! -Stani! -Čekaj, šta radiš?
U redu je. To je dijagnoza. -Zna on šta radi.
Stani! Rekao sam da staneš! Ne diraj je! Stani!
Povređuješ je! -Rekao sam ti da staneš! -Svi se smirite. -Šta se dešava?
Svi smo ovde na istoj strani, zar ne? -Mama! Prestani!
Zašto mi izgleda kao da ste spremni na ovo?
Ono što se napolju dešava, sprema nam se već duže vreme.
Ali trenutno, daj da se fokusiramo na tvoju ženu
i da ti porodicu odvedemo na sigurno. -Molim te.
Ispod nas se nalazi napuštena železnička stanica.
Vodi u podzemnu bazu gde odlažemo oružje.
Šta se desilo magacinu? -Poslato je sve dalje. Bićemo sigurni.
Nikad nas neće naći. -Kad budemo tamo, uzvratićemo udarac.
Ali ja nisam vojnik. -Iznenadićeš se kad vidiš šta sve možeš.
Direktno su iznad nas. -Probiće se.
U redu. Pripremite se za napad i odvedite sve dole, odmah.
Da, gospodine. -Otarasite ga se.
Odvedite ga nazad i ubijte ga. -Tvoja žena...
Štetu koja joj je naneta je van naših mogućnosti da popravimo.
Ako preživi evakuaciju, možda će imati neke šanse, ali njen sistem se gasi.
Ništa ne možemo da uradimo. -Mora da postoji neki način.
Žao mi je, nemamo opremu. -Čekaj! Ne, ne!
Ne smeš da odustaneš od mame. -Niko neće odustati od mame.
Hej, mogu ja da joj pomognem! Mogu ja da pomognem!
Mogu da joj pomognem, čoveče! Mogu da je održim u životu!
Molim? -Mogu da je održim u životu! -Možeš?
Igraš se sa mnom? -Ne
Ti, naš neprijatelj? Doktor je rekao da ne može, a ti možeš?
Mogu da je održavam u životu dok ne nađete pomoć.
Zašto bih ti verovao? -Laže. -Moramo da krenemo. -Nije istina.
Morao sam sve da naučim o vašoj vrsti, u redu? Postoje načini.
Nema vremena. Moramo da se evakuišemo odmah! Vodite ga odavde!
Idi! -Znam šta da radim! -Idemo! -Pusti me da pomognem!
U redu, stani, stani!
U redu devojke. -U redu, slušajte me. Morate me poslušati, važi?
Idete sa Davidom. -Ne! -Ostaću s mamom dok se ne oporavi,
i onda ću vam se pridružiti, obećavam. -Naći ćemo se u vozu.
U redu. -Prevoz za evakuaciju je dole. -Čekaćemo koliko možemo. -Važi.
Devojke, devojke, molim vas. -Znajte da vas volim, važi? -Ne! -Tata!
Ne!
Stani! -Tata! Tata!
Imaš li vremena?
Hajde, hajde! -Sve do kraja. Idemo!
Donesi mi nož i donesi ona svetla. -Stani. Evo.
U redu.
Hej! Lakše! Lakše, molim te! -Polako! -Hoćeš li da uradim ovo?
Pokušavam da ti pomognem!
U redu. Sranje.
U pravu su, baš je loše.
Šta je to? Šta je to?
Šta je to u njoj? -Šta je to? Šta je u njoj?
Ti stvarno ne znaš šta si?
Gledaj, ako hoćeš da joj spasiš život, trebaće joj drugi izvor struje.
Pričam o tebi.
Hanna! -Izgubila sam Hermana!
U redu.
Spusti nož.
I
dođi ovamo.
U redu. Šta da radim?
Moraš da... -Moraš da napraviš rez na grudima
u širinu.
Dobro. Dobro.
Kreni sa vrha. -Napravi pravu liniju, oko 15 cm.
Moram da te upozorim, ako ovo ne uspe,
struja će se podeliti i oboje ćete umreti.
Uradimo to.
Sintetičari će preuzeti svet. Veštačka inteligencija će preuzeti svet.
Zar vas ne plaši to što postaju svesni da su dizajnirani da nam služe.
Mi nismo Bog, ali jesmo njihov,
jer smo ih mi napravili, i to nas čini njihovim bogom.
I to nam daje pravo da radimo s njima šta želimo.
Ako želimo da ih isključimo, možemo.
Genocid je uvek bio o jednoj rasi koja smatra da je bolja od druge.
Po čemu smo bolji od njih? -Genocidi iz prošlosti su bili prema ljudskoj vrsti,
ne protiv objekata, ne protiv limenki.
Pokupi se, glupi sintetiku!
Pokojni Stephen Hawking,
je rekao da će veštačka inteligencija biti velike ljudska greška.
To vas ne plaši? -Zar ne počinju da razvijaju životne tendencije
koje će ih naterati da se zapitaju zašto su uopšte napravljeni?
Zašto si to uradio?
Ne znam.
Nećete nas zameniti! Nećete nas zameniti!
Šta je sledeće? Uplaćivanje zdravstvenog? Pravo na brak?
Gde je kraj?
Uzimaju nam poslove, ugrožavaju živote. Prošle nedelje, sintetičar je napao čoveka.
To je bilo u samoodbrani. -Naglašeno je da je grupa ljudi napala sintetičara
bez ikakvog povoda. -Nećete nas zameniti!
Nećete nas zameniti! Šta će nam se desiti? Nećete nas zameniti!
Borba, kao odbrana ili nešto drugo, je rezultat emocija.
Ako počinju da osećaju neku emociju,
posledice će biti katastrofalne po čovečanstvo.
Moramo ih okupiti sve i ugasiti, po bilo koju cenu!
Alice!
Poslali su vojsku? -Deaktiviranje je počelo.
Hoće da nas pobiju. -Moramo da odemo odavde.
Dolaze! -U redu.
Ne!
Dosta! -Hajde.
Izvini. -Morao sam. -Znam. Znam.
Evo, uzmi. Moraš se braniti.
Sve jedinice, javite se najbližoj šatl stanici. -Evakuacija planete je u toku.
Lepo čistimo, bez ljudi. -U redu, ispadajte svi.
Vratite se na pozicije.
To moraju biti poslednji.
Vratiće se. -Nikad ne veruj da će čovek može nešto prepustiti slučaju.
Neki od nas moraju ostati spremni. -Vidimo se u firmi.
Trebali bi da krenemo. -Čekaj.
Hej.
Hej, hej.
Ostavi nas.
Upucaću te.
U redu je. -U redu je. Isti smo kao i vi.
Isti smo.
Hej. -U redu je.
Daj mi pištolj. -U redu je. -Tako.
Nećemo te povrediti.
Jeste li ovde sami?
Ubili su mamu i tatu jer su bili ljudi.
Više nećeš morati da živiš u strahu. -Sećanja na prošlost će biti zamenjena.
Bićete porodica.
Alice. Pazi.
Kabl je jedina stvar koja je održava u životu.
U redu, ona diše bolje, to je dobro.
To je dobro. -Ne bih to nazvao disanjem.
Uspelo je. -Ne znam koliko će izdržati, ali...
Uspelo je.
Sećam se rata.
Pokušali ste da nas pobijete.
Mi smo izabrali da zaboravimo.
Mora da je lepo izabrati memorije koje želiš da zadržiš.
Ljudi nemaju taj luksuz.
Zašto nam pomažeš? -Mogao si nas pobiti dok sam bio van svesti.
Moje babe i dede ste oterali sa planete.
Nisam se čak ni rodio. -To je bilo pre pedeset godina.
Živeli smo u kolonijama na Marsu od tada.
Niko od nas nije bio na Zemlji pre toga.
Nisamo znali šta da očekujemo.
Nismo čak ni znali da li i dalje možemo da dišemo ovde.
Učili smo sve o vama, sintetičarima.
Kako ste nas oterali iz doma i ostavili nas bez ičega.
Trebalo nam je sve ovo vreme da sakupimo resurse potrebne da se vratimo.
Rekli su nam da ste čudovišta.
Divljaci.
Jedna strana priče.
Sad to znam.
Zašto ti pomažem?
Jer niko nije rekao da ću doći ovde da ubijam decu
i porodice.
Nisam se za to prijavio.
Petre. -Ljubavi? -Hej, dobro ti ide. -Videla sam...
Videla... Videla sam...
Tvoji snovi... su prošlost.
Naša prošlost. -Snovi. -Da. -Te devojke... devojke!
Ne, ne, čekaju nas.
Evakuacija planete je u toku. -Krenite prema platformi, u redu, molim vas,
i uđite u voz.
Ne možemo više da čekamo. -Čim David dođe, otišli smo. -Poslednji voz!
Idemo, hajde! -Lucy, hajde. -Ne bez mame i tate!
Hajde. -Doći će. -Tata je rekao!
Morate se sakriti. -Reći ću im da sam sam ovde kad dođu, ali...
Ne znam, to ti je jedina šansa. -Moramo se vratiti kod devojaka.
U redu. -Hajde. U redu je.
U redu. -Jesi li dobro?
Ja sam Petar. -Miles.
Evo. Znaš šta? Evo.
Nije bilo nikad moje, ali hvala ti.
Jeste li dobro? -Da. -Da, da.
U redu, ostanite nisko. U zaklon, odmah! Brzo, brzo! -Idemo! -Brzo!
Hajde, hajde! -Brzo, hajde!
Pokrivaj nas!
Pokrivam te!
Idi u tunel. Čuvam te.
Hajde!
Idemo!
Kako će ući?
Idemo!
Pokrivaj me!
Ok, gledaj. -Devojke, morate ući u prevoz, odmah.
Moramo da sačekamo. -Molim te! -Biće tu.
Ne! -Pusti me!
Stani! Molim te! -Ne!
Pusti me!
Hajde.
Idemo, ovamo.
Čekaj! Čekaj!
Stani, stani! -Hej!
Hajde. Idemo. -Čekaj! -Čekaj. -Čekaj!
Hanna! -Lucy! -Mama! -Hej! -Tata!
Hajde! -Idemo, hajde!
Znala sam de ćeš je spasiti.
Odmah se vraćam. Dođi.
Dođi.
Sećaš se? -Da. A one?
Kao i tebi, i njihova su sećanja obrisana
da počnu ispočetka
bez straha,
bez griže savesti, zbog toga šta smo morali da uradimo
da budemo slobodni.
Neki od nas kao ja, sačuvali smo sećanja, da bismo se pripremili za ovaj dan.
Ali sada, sve što moraju da zapamte,
je da
ovo nije gotovo.
BIćemo sigurni u podzemnoj bazi za sada. -Eto, izvršićemo planove kad odemo kući.
Budite spremni.
Mislio sam da sam te izgubio.
Izvini što ti nisam verovao.
Naš svet...
se kreće...
menja...
razvija...
kao i mi.
Sad znam ko sam...
i znam svog neprijatelja.
Ne razlikujemo se puno.
Možda...
ako drugi to vide...
ipak imamo budućnost posle svega.