David, är det du?
- Du kan aldrig gissa vad jag hittade. - Vi måste sticka. Jag hörde nåt.
Vi har stannat för länge. Kom igen!
Vi måste fortsätta.
- Kom, vi är nästan framme. - Du måste göra det utan mig.
- Jag lämnar dig inte. - Lita på mig. Jag är hemma före middan.
- Nej, du behåller geväret. - Stick, mamma kan inta vara ensam.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Var är din bror?
Han hittade en hjortstig på tillbakavägen.
- Han skulle försöka fälla en. - Det är en bra pojke.
- Ni måste hålla ihop... - Jag vill inte prata om det.
Oroa dig inte för mig.
Hittade du nåt annat? Böcker?
Häng upp det bland de andra.
- Jag ångrar att ni inte fick se havet. - Det är inte ditt fel.
Jag måste få önska i alla fall.
Vad är det för mening att önska nåt som aldrig slår in?
Anna, om vi inte har hoppet-
- vad är det då för mening med att leva?
Det är inte likt David att vara ute så sent.
Han kommer nog snart.
Det är ingen idé att låtsas som om inget är fel.
- Du vet inte hur framtiden blir... - Låt mig tala till punkt.
Jag vill att du och din bror hittar människor som är värda...
att dela sitt liv med.
- Och kanske hitta staden vid havet. - Haven är nog bara en myt, mamma.
Kanske det.
Jag vill att du hjälper mig upp så jag kan se soluppgången i morgon.
- Du vet att det inte går. - Jag håller inte på att förändras.
Jag håller bara på att dö.
- Jag är inte sjuk. - Vad vill du?
Samma som du. Rent vatten, kanske fånga en fisk. Jag trodde jag var ensam här.
- Varför förföljde du mig? - Folk måste hålla ihop.
- Kasta geväret över staketet. - Jag kan inte ge dig vapnet.
Gör det, annars får du en kula i dig.
Har du fler vapen? Pistol, kniv?
Jag heter Peter.
- Jag är Anna. - Trevligt att träffas, Anna.
Så... vad händer nu?
- Får ni många besökare hit? - Handelsmän nu och då.
En del är snälla, andra inte.
Inget dåligt ställe ni har här.
- Det är mitt hem. - Såg ugnen och städet. Kan du smida?
- Hela min familj kan metallarbete. - Imponerande!
Nu är det mörkt. Du väntar väl tillbaka de dina snart.
Snart nog.
- Du är troende, ser jag. - Mamma lärde mig bibeln.
Det är det bästa man kan vara i dessa tider.
Jag tillhör ett kollektiv. Troende, goda människor.
Vi är ganska långt härifrån, men det är... trevligt.
Vi har en sjö med rent vatten, mat.
Vi skapar oss ett liv.
Mamma brukade berätta om en sån bosättning vid havet.
Brukade berätta?
Är alla döda?
Det är ingen fara. Jag förstår varför du ljög.
Din mamma låter som en smart kvinna.
Hon var den bästa bland oss.
Ibland dör de goda först och de onda lever vidare.
Det är sent. Vila lite. Det är långt till vår by.
- Vem har sagt att jag följer med? - Det är ditt val.
Vi skulle behöva en smed och du är säkrare hos oss.
- Jag kan ta hand om mig själv. - Det tvivlar jag inte på.
Men ingen ska behöva vara ensam.
- Är det okej att sova här? - Du får sova utanför stängslet.
- Du har inte mycket tillit till folk. - Tillit ska man förtjäna.
Du har rätt.
Fundera på mitt erbjudande.
- Hur gammal är du? - 19.
Har du aldrig känt till nåt annat?
Har du begravt mamma i närheten?
Självklart.
Uppe på den kullen.
Hon har alltid gillat utsikten.
Om du tycker att det är passande... skulle jag vilja säga några ord.
Det hade hon uppskattat.
Gud välsigne dessa två.
Bevara deras själar. Vi kommer att förenas en dag...
i Din eviga nåd. Amen.
Amen.
Jag kunde aldrig hitta de rätta orden.
Välsignade äro de sörjande.
- Det var min brors. - De levande behöver det bättre.
- Den var laddad. - Du är nog förtjänt av min tillit.
Jag tänker följa den där bergskammen under några dagar.
Tack.
- Behöver du hjälp att bära? - Nej.
Du ser ut att ha halva stugan med dig.
Jag hade tagit mer om jag kunde. Jag ville inte lämna mammas böcker.
Vi har några böcker i byn.
Det var fint av dig att begrava din familj där borta.
Det är det inte många som gör längre.
- Jag hittade aldrig Davids kropp. - Herren behöver bara hans själ.
Ner!
Jag har aldrig varit så nära en Förändrad förut.
- De är inte förändrade. - Vad är de då?
De är män. Vi kallar dem Bärsärkar.
- Märkligt att se dem utanför stan. - Låtsas de bara?
De dyrkar legenden om Förändringen.
Om de kunde skulle de smitta sig själva. Vi måste fortsätta.
Minns du nåt från den gamla världen?
Jag var ung.
Åtta eller nio...
Jag har bara korta minnesbilder. Jag vet inte om de stämmer eller...
eller om de är en efterkonstruktion.
Mina föräldrar var universitetslärare.
De flyttade ut i skogen för att studera... primitiv överlevnadsteknik.
Mamma var gravid med min bror då och ville klara det utan modern medicin.
Hon berättade att alla hennes vänner tyckte att hon var helknäpp.
Vad hände med din pappa?
De uppfostrade min bror, fick mig...
Sen blev pappa sjuk. Det hände under en resa mot staden.
Jag var liten då, men hon berättade att han förvandlades till något...
som inte längre var mänskligt. En vilde.
Hon dödade honom för att skydda oss.
Mina föräldrar...
tog med mig in i skogen för att överleva.
Men de var envisa.
De ville ta tillbaka det som tillhörde oss.
De lämnade mig här med morfar och kom aldrig tillbaka.
Vid det laget var sjukdomen under kontroll och monstren dödade.
Men folk blir sin egen version av ett monster.
Tror du att Bärsärkarna dödade dem?
Antingen det, eller...
De tyckte väl att de skulle klara sig bättre utan en unge i hasorna.
Du får aldrig tänka så.
Peter!
- Bärsärkar? - Inte deras stil.
Det är säkert en annan falang som hävdar sitt revir.
- Kan du gå? - Ja.
Kan du hjälpa mig?
Jag ser mig omkring lite.
Gå inte för långt bara.
- Vart ska du? - Du var borta när jag vaknade...
Det är ingen fara med mig. Kom, jag har hittat nåt.
- Jag såg röken i morse. - Är det en av dem? Bärsärkar?
- Nej, det är bara en gammal gubbe. - Ska vi gå ner?
Vi känner honom inte. Det kan vara en fälla.
- Du sa att folk borde hålla ihop. - Ja, goda människor.
Vi går tillbaka, hämtar våra väskor och håller oss på avstånd.
Hallå! Här uppe! Vi är inte sjuka.
Kom ner!
Jag undrade just när ni tänkte ge er till känna.
- Visste du var vi fanns? - Inte smart att tända brasa på dagen.
- Såvida man inte vill bli upptäckt. - Vad bra att alla är överens.
- Jag tänkte precis skjuta er. - Jag är glad att du inte gjorde det.
Bra jobbat, min son.-Lägg ner era vapen och agera civiliserat.
Din kniv, raring.
Ner, ner.
Ursäkta dramatiken. Man kan aldrig vara nog försiktig.
Nej, det kan man inte.
- Sätt er och gör oss sällskap. - Varsågoda.
- Vad gör ni häromkring? - Vi är på väg tillbaka till mitt folk.
- Vad är det för folk? - Vi har bildat ett samhälle.
Samhälle?
Det är en ovanlig beskrivning nu för tiden. Menar du de religiösa vid sjön?
Det stämmer.
Ni är välkomna att ansluta er.
Du borde fråga din man innan du lämnar ut inbjudningar.
- Han är inte min man. - Är du här frivilligt?
- Det är väl klart att hon är. - Jag frågade inte dig.
- Jag tar mina egna beslut. - Vi har råkat på din grupp.
- Märkligt, jag känner inte igen er. - Det var länge sen nu.
Vi hade med Judith och Zack att göra.
- Det har inte bara varit vi två. - Nej, just det.
- Vi är bara på genomresa. - Där har vi hela problemet.
- Ni bad inte om vår tillåtelse. - Jag ber om den nu.
Vi godkänner det. Men avgiften...
blir er packning. Ni verkar ha rediga verktyg med er och presenningen.
- Okej. - Då är det bestämt. Och flickan?
Vad menar du?
Hans grupp tog väldigt mycket från oss.
Väldigt mycket. Inte mer än rätt att vi tar tillbaka nåt.
- Över min döda kropp! - Gärna för mig.
- Ta packningen, men hon följer med mig. - Tror du att du har nåt val?
Vi kan väl låta tjejen bestämma? Hon tar ju sina egna beslut.
Det är ju sant!
Vad oförskämt av oss. Nå, lilla fröken, vill du stanna hos oss?
Jag stannar om ni lovar att inte skada Peter.
Visst, det kan jag lova. - Du kan gå, Peter.
Åh nej, vi behåller bössan. Stick nu, vi behöver inga fler problem.
Snälla, gör honom inte illa!
Din jävel!
De hade dödat mig.
Och gjort gud vet vad med dig.
- Du skulle ha lyssnat på mig. - Jag försökte göra det enda rätta.
Jag bestämmer vem som får ansluta till vår grupp, inte du!
Jag förlåter dig.
Jag vill bara ditt bästa, okej?
Letar du fortfarande efter den där andra världen?
Har du sett havet nån gång?
När jag var liten. Innan allt det här hände.
Havet betydde trygghet för oss.
Jag träffade en man en gång som påstod sig komma från Haven.
Har du?
- Jag trodde mamma hittade på det. - Jag vet inte om det är sant.
Det är en gammal myt från Förändringstiden.
Det ska ha varit en plats där sjukdomen inte fanns.
- Har du försökt att hitta det? - Många gånger.
- Vad har hindrat dig? - Livet, människorna jag lever med nu.
- Mitt kall är att hjälpa dem. - Vad gör du då här?
Jag är byns präst.
Jag kom hit för att hitta folk som kan följa vår församling.
Det var därför du letade upp mig.
Det kanske finns på riktigt, men det är ändå bara en plats.
Det är människor som gör det speciellt.
Vi borde sova under bar himmel i natt.
Vänta lite! Det behövs inte.
Peter! Gode gud, vad har hänt?
Det är ingen fara. Skönt att se dig, Judith. Det här är min vän Anna.
Vi får bekanta oss senare. Vi måste sticka. Zack vill träffa dig.
- Har det hänt nåt? - Jag låter honom berätta. Kom nu.
- Du ser för jäklig ut. - Du skulle se den andre killen.
Du känner till rutinerna. Lämna vapen och packning innan ni går in.
- Gode gud, var hittade du de här? - Vårda språket, Ben.
Jag råkade på två män i skogen. Det slutade inte lyckligt.
Man skulle tro att folk hade lärt sig att komma överens vid det här laget.
- Du hittade nån att sälla sig till oss. - Tvivlade du på det?
- Ben var namnet. - Anna.
- Din kniv också. - Jag behåller helst den.
Om du vill komma in i vår by måste du följa våra regler.
Välkomna hem!
- Vi började ana det värsta, bror. - Det var svårare än väntat.
- Det finns inte många kvar i bergen. - Resan verkar ha varit mödan värd.
Det här är Anna. Hon är troende.
Hon överlevde farsoten, men hennes familj drabbades för en månad sen.
Så jag erbjöd henne en plats här hos oss.
Välkommen, Anna. Jag heter Zack och är grundare till bosättningen.
- Tack för att ni tar emot mig. - Vi borde fira!
Men först har vi ett brådskande problem att ta itu med.
Vi har haft besök av en objuden gäst.
- Det här rör bara de äldste. - Nej, hon är bunden till mig nu.
Imorgon välkomnas hon in hjorden, men idag borde hon se det jag ser.
Precis som du ser åt Zack.
Visst.
Hallå där! Ställ dig upp så vi ser dig!
Den jäkeln har sålt sin själ. Jag har inte fått ett ord ur honom.
Han visslar bara.
- Gick han bara in i lägret? - Vi hittade honom vid gamla kvarnen.
Det är 2,5 mil härifrån. Ni borde ha lämnat honom där!
- De inkräktar, vi måste slå tillbaka. - Vi har inga medel att starta krig med.
- Bärsärkar är lika illa som förpestade. - Har du sett någon förändras?
- Du vet vad jag såg. - Jag kämpade i kriget.
Jag såg män och kvinnor bli bitna av varelser som inte längre var mänskliga.
Ni skulle höra deras skrik.
Till slut... rinner deras själ bara ur dem.
- Men de är inte döda på riktigt. - Därför måste vi rensa upp.
Bärsärkar är män. Dem kan man resonera med.
Tycker du att det där ser ut som en man?
Gud är god! Jag väntade på att du ska ta beslutet.
- Är allt det här ditt? - Att vara äldste har sina fördelar.
- Varför är jag knuten till dig? - Jag är din sponsor här i byn.
Det är tradition.
Jag uppskattar verkligen allt du har gjort för mig, men...
jag vill inte att du får fel intryck av mig.
Du är precis den sortens kvinna jag trodde att du skulle vara.
Var inte rädd, Anna.
- Är det rätt att hålla Bärsärken här? - Han får sin dom och då försvinner han.
- Vad betyder det? - Är han oskyldig släpps han.
Om han är skyldig... får han sona för sitt brott.
Vi har inte plats för gudlösa.
Oroa dig inte. Gud är god.
Passa på att vila dig. Det blir stort firande ikväll till din ära.
Vi öppnar säkert några flaskor av Bens vin. Det är inte så tokigt.
Det är lite beskt, men du kommer säkert att gilla det.
Och om jag inte vill stanna?
Herren kallar på dig, Anna. Det är inte vår sak att ifrågasätta Hans motiv.
Jag måste gå och diskutera vår fånge med Ben och Zack.
Det är nog bäst att du stannar här tills de andra litar på dig.
Geväret du hade med dig har jag inte sett sen kriget.
- Du har tur som överlevde skottet. - Tur har inget med saken att göra.
Gud står på vår sida. Vi kan pressa tillbaka Bärsärkarna och vinna mark.
- Nu börjar du låta som Zack. - Det kanske är precis vad vi behöver.
Se dig omkring. Folket här litar på att vi skyddar dem.
Du ska bara se till att skydda oss, så ska jag inspirera till storverk.
Jag kallar till detta möte mellan de äldstes treenighet.
- Alla beslut skall vara bindande. - Ske Guds vilja.
Peter, jag har röstat för att vi avlivar fången.
Ben tycker att vi ska förhandla om beskydd med Bärsärkarna.
Du får fälla den avgörande rösten.
- Hans närvaro kan skada vår grupp. - Jag visste att du skulle förstå.
- Jag kan leda en grupp som kontaktar... - Jag hade inte talat färdigt!
Vi fäller domen och avrättar honom i morgon.
Du tog rätt beslut, Peter.
Peter bad mig hämta dig till festligheterna.
"Moby Dick"?
Den har jag inte läst sen jag var barn.
- Det är något av en släktklenod. - Guds ord är de enda vi behöver.
Varför har i så fall Peter så många böcker?
Du är verkligen modig som har överlevt alldeles ensam.
Och nu har du Peter. Du måste ha gjort intryck eftersom han sponsrar dig.
Peter har varit snäll, ingen tvekan om det.
- Vad hände där ute med de två männen? - Vad menar du?
- Peter vill inte säga nåt. - Peter gjorde vad som behövdes.
Det låter som om du inte håller med.
De båda männen sa att de kände dig och Zack.
- Det lät inte som om de gillade er. - Och du trodde på dem?
Bara så att du vet...
Det här är min by och Peter var min först.
- Du hittade en värdig medlem, Peter. - Jag visade henne bara vägen.
Hon fick själv vandra vägen fram.
När hans morfar och jag träffades var Peter bara... tolv?
Tretton.
Men redan då hade han den helige andes välsignelse.
Utan honom hade Judith och jag inte kunnat skapa denna vackra plats.
- Du tror alldeles för högt om mig. - Alltid så ödmjuk.
- Jag vill välkomna Anna i morgon bitti. - Visst, ingen tid att förlora.
- Vad innebär det? - En bön och dop.
- Mamma döpte mig när jag var liten. - Givetvis.
- Hennes mor var en gudfruktig kvinna. - Det syns även i hennes dotter.
Men vi lever enligt den nya läran här. Ett andra dop är ett krav.
Här lever endast de rena. Din arvsynd må vara borta-
- men nu måste farsotens synd förgöras och befrias från oss alla.
- Det är Guds vilja. - "Ty jag vill hela dina sår."
"Och läka dig från de sår du fått, sa Herren"
"Då man nu kallar dig Den fördrivna, det Sion som ingen frågar efter."
- Amen. - Amen.
Amen. Ursäkta mig.
- Det brinner en eld inom henne. - Ja.
Gott dagsverke, Peter.
Hur förlikar ni det andra dopet med den heliga skrift som du alltid citerar?
Bibeln är en välsignad bok, men den har anpassats genom åren.
Nya testamentet, gamla...
Världen har förändrats mycket under de senaste årtiondena.
Och vi följer Guds nya läror.
Och vem talar för Gud? Du?
Någon måste göra det.
Det är bara en ceremoni för att välkomna dit hit.
- Det är väl fortfarande mitt val? - Självklart!
Men du är en smart flicka och kommer att välja Gud.
Det enda andra alternativet är syndigt.
- Vad gör du? - Jag ska gå till mitt rum.
Jag såg dig vid staketet tidigare.
- Här är man alltid övervakad. - Är du min fångvaktare?
Du har en vass tunga. Se upp så den inte försätter dig i knipa.
Det sa alltid min mamma.
Jag har bara inte haft möjlighet att testa teorin på främlingar.
Du har flera möjligheter nu. Ska jag följa dig tillbaka till festen?
Nej, jag klarar det själv.
Jag hade också svårt i början. Tveka inte att prata med mig om det.
- Säger du så till alla? - Det är trevligt med ett nytt ansikte.
Ben.
Kan jag prata med dig om jag vill hämta mina vapen och sticka härifrån?
För din egen skull låtsas jag som om du inte frågade det.
- Jag är alltså fånge här? - Var försiktig, Anna.
Folk här tycker inte om andra som vänder den sanna vägen ryggen.
Jag menade inte att förolämpa nån...
Mitt vin gör att folk säger saker som de inte menar.
Vi håller det här samtalet för oss själva.
Oroa dig inte, du kommer att vänja dig.
Det gör nästan alla.
Herre, rena denna troende från farsoten, så hon kan bli en av oss.
Jag ber detta i Herrens namn. Amen.
Bra, du är redo. Det är dags att arbeta.
- Var har ni hittat allt det här? - Det mesta fanns redan här i lägret.
Resten har vi samlat ihop.
- Vem har gjort de här? - Vår förra smed.
- Vad hände med honom? - Han gick vilse från den sanna vägen.
Försvar är viktigt. Du ska göra vapnen stridsklara och överlämna dem till Ben.
Han talar om vad vi behöver mer av och sen tillverkar du det.
- Var det allt? - Folk behöver sina verktyg lagade.
Vi har snart slut på kol, så använd ved så mycket du kan.
Då låter jag dig sätta igång.
- Jag heter Anna. - Jag är Sarah. De är Lauren och Maria.
- Vilka fina namn! - Du är verkligen välsignad.
- Varför säger du det? - Peter är ju din sponsor.
Han var snäll nog att välkomna mig.
Om jag hade varit äldre kunde han ha valt mig som sin första.
- Vad menar du? - Man måste vara 15 för att sponsring.
Har ingen av er blivit döpta än?
Vi har såklart alla blivit renade från farsoten.
- Jag förstår visst inte era seder än. - Ni är förbundna genom Gud nu.
Jag hoppas att min sponsring blir lika vacker som din.
Det blir den säkert.
Anklagelserna är följande:
Denne man gick med vilja in på vårt territorium med avsikt att stjäla.
För det andra har hans klan skövlat och mördat vår bys laglydiga invånare.
Och allvarligast av allt, denne man vände Gud ryggen-
-och tillbad i farsotens namn!
Har du något att säga till ditt försvar?
Domen har fallit genom de äldste enligt vår bys gällande lagar.
Straffet för dessa brott är döden.
Domen kommer att verkställas vid månens första ljus ikväll.
Må Guds vrede rena oss från denne avgudadyrkare.
Amen.
Jag har arbete att utföra. Vi kommer att vara tillsammans senare.
Känner du igen mig?
- Ett sött ansikte glömmer man inte. - Du kan alltså prata?
- När det passar mig. - Du är patetisk.
Du stal. Din bror fick sona för det brottet.
- Genom att låtsas vara smittad? - Ditt folk mördar i Guds namn.
En svaghet. Göm dig inte bakom honom.
Det gör jag inte och det här är inte mitt folk. Jag formar mitt eget öde.
Du talar sanning. Ödet bestämmer man själv.
Bestäm själv. Släpp mig fri så ska jag visa dig vägen.
Nej.
- Du får vad du förtjänar ikväll. - Förtjänar?
- Vi lät den här byn vara. - Vad pratar du om?
Hur kommer det sig att Förändringen inte ägde rum här?
Vi anpassade oss för att förhindra Förändringen.
Förstår du inte? Ni har blivit bönhörda.
Vi är inte sjukdomen, vi är lösningen.
Vi är botemedlet. Ett pris har krävts och ni kommer alla att få betala.
Du glömde det här när du dödade min bror.
- Tänk på honom när du dör ikväll. - Jag kommer inte att brinna upp.
- Vad gjorde du borta hos den fördömde? - Inget.
- Sa han något till dig? - Något om att vi alla kommer att dö.
Det var mer än jag lyckades få ur honom.
- Han tyckte nog bara att jag var söt. - Även de galna har visst ögon.
Du behöver inte bekymra dig. Han är borta ikväll.
- Tack, Zack. - Du är en av oss nu.
Vi delar på allt här.
Om du behöver något ska du aldrig tveka att fråga mig.
Ni har alla varit så snälla mot mig.
- Vad gör du? - Sticker.
Precis som jag skulle ha gjort när du mördade de där två männen.
Det var ingen slump att jag hittade dig.
Jag bad om det och Gud bönhörde mig.
Jag vet att Han testade mig när du ville stanna kvar, men jag visste...
- Jag visste att Han skulle höra mig. - Du ljög för mig!
Se dig omkring. Här finns bara gamla nuckor och små flickor.
Jag behövde en kvinna. Jag behövde... en jämlik.
- Det gick jag inte med på. - Du gick ju ner i vattnet!
- Tillhör jag Zack också? - Inte mer än jag tillhörde Judith.
De är äldste och de har rätt till det. Men jag är stark och kan beskydda dig.
- Ni är ju helt galna. - Nej, nej. Vi måste återuppbygga.
Våra barn kommer att bli stora ledare.
- Hjälp mig! - Är du där, Peter? Vi har problem!
- Är allt som det ska här? - Visst. Vad är det för problem?
En spanare såg ett gäng Bärsärker på väg hitåt.
- Hur vet de att vi har honom fången? - Jag vet inte.
- Vi måste dubbla vaktstyrkorna. - Vi har inte manskapet!
- Då får vi konfrontera dem. - Det är inte för sent att förhandla.
Vi tar med oss fången att förhandla med.-Du följer också med.
- Jag tror inte... - Det bestämmer inte du!
Ingen fara, Ben.
Kom tillbaka helskinnade.
Sist jag såg dem var de på väg mot Fillman-passagen.
Vänta.
Lee, hjälp till att bära Annas grejor.
Kniven också.
Fram med händerna. Fram med händerna, sa jag!
Jag väntade tills vi var utanför lägret så du skulle slippa skämmas.
- Det var stort av dig. - För ditt eget bästa.
Tills du har förtjänat min tillit igen. - Håll ett öga på henne.
Upp med dig!
Vår by är inte perfekt, men det finns värre ställen där ute.
Peter är en bra man, men när han har bestämt sig för nåt...
Ge honom lite tid. Du kommer lära dig att gilla honom.
Jag har visst inget val.
Nej. Det är inte många av oss som har det.
Den där Bärsärken dödade min bror. Det är inte rätt att släppa honom.
Inget kan få din bror att komma tillbaka.
Det här garanterar oss säkerhet i byn.
- Skulle inte din bror ha velat det? - Du kände inte David.
Nej, det gjorde jag inte.
Hör på mig. Om det går snett idag...
Låt dem inte ta dig till fånga. Det är bättre att dö här ute...
än att låta dem utnyttja dig.
Nu går vi.
Peter. Här slutar spåren.
- Var är ditt folk? - Jag sa ju att jag inte skulle brinna.
Det är inte kväll än.
Vi borde kanske gå tillbaka. Det här känns inte bra.
- De kan inte veta att vi har honom med. - Är ni säkra på det?
Nej, vi behöver honom levande!
Nej, Anna! Vänta!
- Anna? - David?
- Jag trodde att du var död! - Om de hittar dig, så dödar de dig.
- Vad ska vi göra? - Vi hinner inte.
Ledsen för det här.
- Din syster var med dem. - Jag tappade bort henne i skogen.
Din första kamp.
Du ska få äran.-Lämna honom!
Du har ödet i dina egna händer.
Du gör som du vill.
Anslut dig till oss eller möt din Skapare.
Sätt igång, då! Jag har inte hela natten på mig.
Se om ni hittar fler efterliggare och gå sen till byn vid sjön.
De startade kriget, men i natt avslutar vi det.-Inte du.
Du kämpade väl ikväll. Men din syster...
Du lät henne komma undan. Oroa dig inte, du har visat vad du går för.
Men du vet våra regler. Det finns ett pris att betala.
Jag är redo.
Bra.
Smärta...
är det enda som är säkert i livet.
Vi är de enda som förhindrar farsoten.
Vi kan inte visa svaghet.
- Jag vet. - Nu räcker det!
- Du är full av överraskningar, flicka. - Håll käften!
Gå bort från honom!
- Du skulle ha räddat dig själv. - Vi är ju familj.
Du misstar dig när du tror att han behöver räddas.
Vad gör du?
De är min familj nu. Men du har ett val, precis som jag.
- Gå med oss så är vi tillsammans igen. - Ni är ju mördare!
- Det var inte David som dödade honom. - Jag skyller inte på David, utan dig.
- Här slipper jag samhällets bojor. - Du är inte fri. Det är en lögn!
Lögnen är att tro att jag var svag. Jag fruktade de förändrade.
- Nu försvarar jag de svaga. - Du var aldrig svag. Han manipulerar.
Det förflutna är damm, men framtiden är lera.
Det är vi som formar den.
- David har gjort sitt val. - Du har ödet i dina egna händer.
- Du är ju min bror, David. - Du måste välja en av vägarna.
Beklagansvärt. Men tystnad är också ett val.
Låt detta bli ditt slutprov. Lämna kvar den svage pojken i dammet.
- Snälla David... - Du bestämmer själv.
Döda henne, annars gör jag det.
Du bestämmer själv. Förlåt mig...
- De hörde skottet. Du måste sticka. - Du menar väl "vi"?
Jag tänker inte följa med dig.
Men du lever ju! Vi kan börja om du och jag.
Jag har räddat dig två gånger nu. Det blir ingen tredje.
Jag kom ju tillbaka för att rädda dig!
Ser det ut som om jag behöver din hjälp?
De kommer. Spring! Nej, spring!
- Du lever! - Jag sa ju att jag skulle beskydda dig.
- Vi måste sticka. Det kommer fler. - Jag måste visa dig en sak.
- Visst är det vackert? - Är det byn?
Branden startade för flera timmar sen.
Vi borde gå tillbaka. Det kanske finns överlevande.
Jag förstår inte.
Gud var på vår sida. Hur kan det här... Hur kan nåt sånt här hända?
Gud väljer inte sida.
Han valde mig.
Jag önskar att det var sant. Det gör jag.
Vårt samhälle var korrupt.
Jag inser det nu. Jag inser verkligen det.
Men du och jag kan skapa något bättre.
Nej! Nej!
- Förstår du inte? Det är Hans plan. - Sluta!
Vi vill inte locka hit dem.
Ingen fara, Anna.
Anna... Anna, jag förlåter dig.
Jag trodde inte att jag skulle få se dig igen.
Du är den sista jag skulle tro ha överlevt. Jag trodde t.o.m. mer på Ben.
Hjälp mig att ta ner honom.
Finns det fler kvar?
Hur gick det för barnen, Judith?
Det rådde kaos. Och de tog god tid på sig också.
- Tortyr, våldtäkt... - Du överlevde.
Jag gömde mig, men jag såg allt.
Jag kunde inte rädda honom.
Jag försökte inte ens.
- Peter? Om du inte såg honom... - Han fick vad han förtjänade.
Det har inte alltid varit så här.
Men sen gör livet att man förändras lite i taget.
Världen gjorde dig inte ond, Judith. Det klarade du av alldeles själv.
Det hade nog varit enklare om jag dog.
Men Gud skonade mig.
Vart tänker du ta vägen?
Jag har aldrig sett havet.
Jag börjar väl där.
Och sen? Hitta bra människor? Skapa sig ett bättre liv?
Det finns inte längre.
Det finns ännu värre saker än Bärsärker.
Du har inte ens sett en Förändrad!
Du kommer att dö i jakten på din dröm, Anna!
Drömmar föder hopp.
Och om vi inte har nåt hopp finns det ingen mening med att leva.
Översättning: Karin Hagman www.ordiovision.com