www.титлови.ком
На периферији древних земаља, преко брдовитих степа и увала,
на обалама 2 мора, простирало се Тмутараканско кнежевство.
И било је то време опадања моћи Скита.
Када је нестао њихов стари свет, древни богови и прошли хероји.
Кад је почело време нових битака и подвига,
храбрих срцем и снажних духом, о којима су се предале легенде.
Превод-Чарнојевић
Домаћин ме прошле године овде гостио посебним вином.
Посебног нисмо имали никада, а да смо славили, јесмо.
Како те зову? -Јазавцем, лоповом...
Зови ме како хоћеш, само плати.
А где је Кудим? -Ко? -Домаћин овдашњи.
Заклали су га? -Шта? -Разводњавао је вино.
Варао људе, а још је и жену једног трговца...
Није била твоја жена?
Да је испечем? Хеј, газда...
Стој!
Ти.
Донеси врећу.
Ове си нам описивао? -Ово су други.
Ови су преузели кад је Генчик 'отишао'.
Тад сам ја требао да одем. -Тад је Платина била са мном.
Мислиш да је живот са њом мед? Да сам знао не бих ни улазио.
Да си провео седмицу са њом, побегао би.
Дочекујеш нас на граници свог поседа, кнеже. То нам је част.
Велики кнез не враћа Чернигов.
Остаћемо добре комшије. Не вређамо се.
Прихватамо.
А што нам сам није пошао у госте?
Онда ћете ви бити гости. -Какви ће они бити гости?
Тамо ћеш да видиш. Има да тражи од птице млеко...
Ту су. -Требало га је ухватити живог.
Тај се са мном тукао. -Опрости, кнеже. -Спасио си ми живот.
То ми је дужност, кнеже.
Љутоборе, жена ти рађа. Јако вришти. Сигурно ће бити дечак.
Скачи на коња.
Не сме се! Не иди тамо, велможо. Стрпи се! Не смеш...
Господару, стрпи се. Ускоро ће господарица да ти роди.
Сваки нови живот Бог рађа. -Много се ти разумеш.
Кад је моја 6. рађала, бојао сам се да је не узме себи, мучила се.
Биће све добро.
И? Је ли син? -А ако је кћи, нећеш је волети?
Јасно да нећу. Како је смела да се роди пре сина?
Дај је. -Сина си добио, велможо. Сина.
СЕДМИЦУ КАСНИЈЕ
Долази кнез! Кнез!
Значи, син? -Син, кнеже. -Узећеш ме за кума?
Или има неко достојнији? -Ја се не бих усудио да те замолим...
Покажи га. -Татјана!
Гледај, личи на тебе.
Да кроз годину и код тебе буде такав.
Владеј, за сад је твој, а кад син одрасте, даћеш га њему.
Велика част, кнеже. -Часноме част, Љутоборе.
Па, покажи. -И овако је добар мач, кнеже.
И није нека смелост борити се са стубом.
Моју смелост хоћеш да провериш, Степљанине?
Бојиш се? -Не бих своју земљу да поганим твојом крвљу.
Не. Борите се по закону степе.
Не изазивај га. Степљани су нам потребни као пријатељи.
Доста!
Скачеш као мој пас! -Отвори капију!
Добар бој.
Мене си забавио, а себи створио непријатеља.
Степљанин је само добио оно што је тражио.
То је тачно... Морам поћи. -Нећеш празновати, кнеже?
Заиста не могу. Немам коме да оставим кнежевска посла.
Прове! -Отварај капију!
Дај.
Нахрани ове. И угреј ми сауну.
Да сперем слине оног паганина.
Шта је то? Погледај.
Мирно, јуначе. Стићи ћеш све.
Зашила си, а?
Тек што сам родила. Полако.
Љутоборе!
Није наређено да га убијемо.
Још дише. Копиле.
Шта ћемо са овим?
Затвори!
Љутоборе, друже, наћи ћемо их. Кунем ти се.
Нећемо се смирити.
Чуо сам за твоје несреће.
Шта ћеш да радиш?
Траже откуп или још нешто?
Што ћутиш?
Твој живот... За животе жене и сина.
Високо су те проценили. Шта си изабрао?
Теби да служим, кнеже.
Ценим то. Нека за сада буде код тебе.
За миљеника мог, Љутобора.
Оче? -Он је! Он ме отровао...
Отров.
Има отров!
Мој муж ће вас свеједно наћи.
Наређено је да те не дирамо. Но можда ћеш сама...
Добровољно.
Где је Куница?
Убио га је велможа Љутобор.
А већ сутра те Куница могао изазвати.
Позвати вођу чопора на Избор Ареса.
Арес је већ мене изабрао.
И даље бирати неће. Ја сам вођа.
То Арес одлучује. Не ти.
Зашто, кнеже?
Нисам сипао отров?
Теби верујем.
Важно је да моји непријатељи верују да ме отровао најближи.
Познат ми је тај отров.
После њега се човек седам дана мучи, а осмог умире.
Тако да имаш седам дана да нађеш жену и сина.
А ја да откријем ко је тако силно жедан моје смрти.
Захваљујем ти, кнеже. -Не жури да ми захвалиш.
Ти ћеш сад да побегнеш, а за твоју главу објавићу награду.
И то не малу. Не могу другачије.
Иначе ти неће веровати, велможо.
Кату мог не дирај. Ваљаће још.
Опрости, Ката. Није ми успело да те оставим у животу.
Пров! Прове, дођи овамо!
Господару? -Тихо.
Онај ратник, где је?
Ту је. Он је из неки банде. Убијају ради злата.
Донеси ми мој мач и одежду. -Добро.
Велможо...
Хоћеш ли да живиш? -Хоћу. Бога ради опрости. Крив сам...
Мене су издали. Обећали ми злато, а дали нож у леђа.
Прекини! Помози ми да нађем жену и сина, пустићу те.
Хоћу, велможо. Богом се кунем да хоћу...
Ти у мог бога ни не верујеш.
Прихватићу твоју заклетву. Даћеш ми је на капишту.
Пред ликом Перуна. Онда?
Води ме.
Где ти је газда?
Нисам га видео. Није ту, господине...
Откад је кнезу отишао, нисам га видео.
Куда ме водиш, велможо?
На неко древно место?
Тајно капиште?
Ево Перуна твог. Пред његовим ликом се закуни.
Перуне, руко муња, дајем пред тобом заклетву.
Помоћи ћу велможи Љутобору да из табора спаси жену и сина.
Живе и здраве. -Живе и здраве.
Не може се он заклети ту јер не верује у Перуна.
Ко си? Покажи се!
Он верује у друге богове. Древне као и његов народ.
Велики народ који је нестао! Они су последњи остали...
Јесам ли у праву?
Слажем се да на земљи највише поштујем Ареса.
Но и вашег Бога уважавам. -Питао сам те ко си?
Плаши ме. Ослободи ме, велможо.
Заклетву они дају над мачем обливеним крвљу жртве.
Откуд знаш?
Ја не знам, ја осетим!
Слеп је.
То сте ви... То сте ви... Слепи!
Тражиш смрт, страшило? -Ви сте је нашли!
Нашао је смрт. Одвежи ме.
Закуни се над мачем обливеним својом крвљу.
Кунем се.
Добро је, велможо, што ми верујеш. Нећеш зажалити за то.
Куница. -Шта?
Име ми је Куница.
Што ме ниси задавио, Кунице?
Да не вређам Ареса пред ликом другог бога Перуна.
Зато ћу да испуним заклетву.
Кажи ми, а како је живети са једном женом?
Није тескобно? -Нама, смерним људима, је довољно.
Хоћеш да се крстиш?
Не. Вера која забрањује наложнице није за мене.
А и како може бити један бог?
Одговоран и за гору и за шуму и за олују...
За олују се бојиш или за своје жене?
Нећеш отићи на Небеса, запамти моје речи. Нећеш.
Љутоборе? -А ко си ти? Нешто те се не сећам.
Тројан. Трговац.
Видели смо се једном. А толико сам о теби слушао.
О чему си чуо? -О твојој снази, храбрости... -Је ли?
Само о томе?
Кнез те тражи. Обећао је велику награду за твоју главу.
Но ја те нећу предати.
Твој отац се на кнежевском суду заузео за мене.
А ја добра памтим, мада није баш исплативо.
За онолику награду отац би продао рођеног сина.
Коњима ниси богат? - Нисам. Но за тебе ће се наћи.
Преноћи са нама. Одмори се. Једи.
Сутра ћу ти дати коње. И њима је потребан одмор.
На уморним коњима нећеш далеко стићи. -Да, да.
Коњи су стварно уморни.
Само никоме не говори да те нисам одао.
Помислиће да је Тројан поблесавио.
Нико неће хтети са мном да послује.
Драги гости, оним што нам је Бог дао...
Гостите се.
Нечовече! Звери!
Зашто си их убио?
Они су нас добрим примили.
Ево, жив је... још увек.
Немојте ме убити. Велможо...
Хтео је да пошаље јахача. Да добије награду за твоју главу.
Богом те молим, немој ме убити.
Којим богом? Дажбогом, Перуном, Хорсом... Којим?
Распетим Богом те молим... Ђаво ме обузео.
Црв ме начео.
Ђаво га обузео? Добрим су нас дочекали?
Лоше познајеш људе, Љутоборе. И нељуде.
Тројан добра памти, чак и ако му није исплативо. Јел да?
Даће те ономе ко је платио твоју отмицу.
А ко је то? -Сама ћеш видети кад му те дају.
А даће само тебе, без детета.
Дете има два пута. Или да га жртвују Аресу...
Или да иде да се учи за Вукове.
Они се код нас обучавају од малих ногу. Хране их снагом.
Од десет, само ће један постати Вук.
Да убијају људе за паре?
Звер на убија, већ узима своје. Иначе мој народ неће преживети.
Молићу Бога да мој син избегне из те рачунице.
Моли. Но твој бог овде нема овлашћења.
Како те само земља држи, звери? -Да, ја сам звер.
И читав живот ме или јуре или ја јурим.
А и нас сада јуре. -Шта?
Хајде.
Идемо доле.
Велможо, хајде.
Морамо ли се склонити?
Значи да не примимо бој?
Примили би смрт, а не бој.
Њих је много. И овде смрди од њих.
Смрдело не смрдело, све ми је једно.
Хром им ионако нећу умаћи.
Кунице!?
Оставио си ме, гаде.
Па, велможе, сад ћу те сећи. Јако сећи!
Док не цркнеш. Исећи ћу те на комаде и нахранити звери.
Оставићу само главу. Наћи твоју жену и силовати је на твоје очи.
А изрода твог учинићу својим робом.
Чистиће ми чизме и живети са псима. Из твоје лобање пићу вино.
На кнежевом двору.
Много речи. Умукни и бори се.
Добар бој, велможо!
Вежи, напиј се воде. Идем на наточим, требаће нам за дуго.
Љутоборе, не пиј...
Написмо се водице.
Знаш ко су ови? -Весео народ. Поштују Велеса.
Послаће нас оном Берендеју.
Знаш ли и шта ће да нам раде? -Јасно. Кроз руљу с копљима.
Па право код Берендеја. -Ићи ћемо обојица?
Не можемо. Ићи ће по један.
Није ни згодно без боја.
Онда... Дај да се опростимо, Љутоборе?
Љутоборе...
Што ниси весео, Љутоборе?
Избегли смо смрти. Треба да се радујеш.
Чему да се радујем? Томе што сам их убијао попут звери?
То је велики дар. Претворити се у боју у звер!
Јак дар. Нећу се очистити. Силан грех иде на мене...
Не може се искупити.
Знаш, велможо, много ћеш још грехова имати с таквим даром.
Не! Нећу...
Звер, која се у тебе уселила, ће опет доћи. Неће те питати.
Неће доћи. Неће... то поганство никада доћи...
Посветићу се томе да то спречим. -Велможо.
Кажу да у кога уђе Берендејев дух, звер му и посвећеном долази.
Ни посвећен не може да је обузда свом снагом свог духа.
Не. Бог је милостив. Неће дати да више залуд лијем туђу крв.
Љутоборе, слаб је ваш распети Бог. Арес је силан.
Арес прихвата крв проливену у боју. -Какву крв?
Ону коју ти је твој пролио ударивши те с леђа?
Велможо.
Стој овде.
Овим треба завезати очи. -Зашто?
Зар код вас долазе само везаних очију?
Не. Долазе и одвезаних, али те жртвујемо Аресу.
Куница је, велиш, убијен? Шта имаш да кажеш, Јаре?
Ја ћу рећи!
Љутоборе? -Ничега се не бој. Не бој се!
Аресе, чуј ме. Ја изазивам вођу Јара.
Учини избор! -Прихватам изазов Вука. Учини избор!
Изазов се прихвата.
Анагасте!
Испунио сам договор. Пусти моје жену и сина!
Какав договор? -Животе жене и сина за живот кнеза.
Отровао сам га. -Заиста?
Није било тог договора. Већ само да твоја жена буде отета.
Како није било?
А писмо, а отров? -Какво писмо?
Ми не умемо да пишемо.
А ко је онда платио отмицу? Ко?
Део је договора да се име држи у тајности.
О твојој судбини одлучиваћемо после.
Арес ће да одлучи.
Љутоборе.
Заклео си се.
Заклео сам се. Помоћи ћу. Постаћу вођа и испратићу вас.
И шта ће бити са тобом?
Вођу бира Арес. А мене нико неће изазвати јер сам најачи.
А може ли се без вође?
Анагаст ће да опрости. Даће неку казну, али остаћу жив.
И Арес ће да опрости јер сам њему дао заклетву.
А ако те Јар убије?
Неће бити добро.
Тебе ће да жртвују Аресу. Сина ће ти васпитати Вукови.
Жену ће дати ономе ко је платио отмицу.
Не бој се. Убићу Јара. Знам да сам јачи.
Држи се. Није ствар на боговима, већ на људима.
Јар је убио мог оца и постао вођа!
Није имао право.
Ја сам Вук! Ово је моја освета.
Ово је твој избор, Аресе.
Ја сам вођа!
Арес је учинио избор. Још неко спреман да изазове?
Ја изазивам.
Он не може да изазове. Туђин је.
Арес је дао знак!
Изазов се прихвата!
Изазов је прихваћен!
Где ми је породица?
За тебе породица, за чопор добит, плаћена златом.
Ја сам убио вођу, значи вођа сам ја. И добит је моја.
Вођа, кажеш? Добро.
Вођи први залогај. Идемо.
Чопор је твоја породица.
Не намеравам да живим у чопору.
А да убијам невине људе не пада ми на памет.
Од тебе то нико и не очекује. -А шта онда хоћете од мене?
Ти си ратник. И кад пробудиш звер у себи, остајеш човек.
А ми смо убице. Воњамо на крв.
Зар не желите да живите људски?
То би била наша погибељ. Нема ко да нас заштити.
Ми смо последњи... -Вас и овде чека погибељ.
И сами то осећамо.
Дај ми жену и сина, Анагасте. Ми смо овде туђинци.
Теби ни тамо нема пута. Или си заборавио? Тамо си непријатељ.
А ако нисам?
Онај ко вам је платио за моју жену и сина, он је непријатељ.
А кнез је жив. Жив. Само је удесио да изгледа да није.
Кад нађе ко жели његову смрт, другачије ће да разговора.
Кажем ли му за вас, узеће вас под своју заштиту.
Прихватите ли његову власт. Али да прво нађемо противника.
Онда ћемо ти помоћи.
Напокон.
Уморих се од лежања.
Ево кнеже, испунио сам твоју вољу.
Погледајмо. Ко моју смрт жели...
Ко те наговорио? -Лучезар. Обећао власт после твоје смрти.
Под Кијевом. Опрости, оче! Немој ме убити.
Како могу?
Па ти си мој син...
Кнез је мртав.
Онда си, Всеславе, ти нови кнез Тмутаракански.
Желимо ти да добро владаш под руком Кијева.
Рано си ме сахранио, Лучезаре.
Добра одлука, кнеже, да узмеш последње Ските под заштиту.
Служиће те. -И где су ти твоји Скити?
Поверовали су твојој речи, кнеже.
Шта си намислио, кнеже?!
Зашто, кнеже? -На земљи мојој народ је један. Мој.
И власт је једна. Моја.
Цео живот служио сам ти као пас.
Имали смо договор. Дао си ми реч?
Поданици не праве с кнезом договоре.
Они кнеза моле.
Служи ми.
Ја нисам твој слуга.
Него шта си?
Скит.
Збогом кнеже!
Одавно смо хтели ове Вукове извести на чистац.
Но нисмо знали где их наћи.
Он је убио мог сина.
Он је сад пошао к жени. Знаш где ћеш га наћи.
Превод-Чарнојевић
Преузето са www.титлови.ком