"Jag trodde att jag kunde beskriva ett tillstånd: Gör en karta över sorg."
"Men sorg visar sig vara en process, inte ett tillstånd."
"Den behöver ingen karta, utan en historia." C.S. Lewis.
Okej, sömntuta. Nu åker vi till skolan.
- Kan du hämta mig från affären sen? - Ja. Är Anna klar med sitt skolprojekt?
- Hon var uppe i gryningen och jobbade. - Jag vill se det.
Hon sitter redan i bilen och väntar på mig.
Okej, då sticker vi.
- Ha en underbar dag. - Tack, du också.
Säg till Anna att jag ser fram emot att höra om hennes presentation.
Det ska jag göra. Hej då.
- Theo, du är jättefin! - Okej. Vi ses vid tre, älskling.
Mr Avery?
Är ni okej, sir?
Ni borde nog åka ner dit nu.
Jag uppskattar verkligen att ni ringer, mrs Winters. Verkligen.
Men jag kan inte.
Jag är inte säker... Jag vet bara inte vad jag ska säga.
Ja, visst. Det vore fint om skolan gjorde nåt för Anna.
Hon älskade skolan.
Jag bara... Jag... Jag kan bara inte.
Ja, jag ska fortsätta hålla kontakten.
Ja, tyvärr. Jag har bara så mycket att tänka på.
Ja. Okej, tack.
Visst, hej då.
- Okej, nu. - Hej! Lämna ett meddelande.
Du, Preston?
Preston. Preston?
- Theo? - Nej, kompis.
Det är jag.
- Vad gör du här, Wes? - Ledsen om jag skrämde dig.
Ingen fara.
- Jag hörde om... - Jag kunde inte sova där inne.
Jisses, det här är pinsamt.
Du har väl inte läst tidningen idag, men det rapporteras om det.
- Står det i tidningen? - Föraren i den andra...
Det vara inte ens första gången. Han var bara en grabb.
Vad ska jag göra? Ska jag ringa honom, eller?
Vill du att jag sköter det här?
- Annas skola ringde. - Oroa dig inte, det där löser sig.
- Affären, Gary. - Ring Gary. Du behöver prata med honom.
Oroa dig inte över nåt annat. Nu behöver du bara, du vet?
Du måste ta hand om dig själv nu. Det ordnar sig.
Du tar dig igenom det här.
Sex dollar.
- Vart är du på väg? - Jag vet inte.
Jag vet hur man tar sig dit, om du inte vet vart du är på väg.
- En påse? - Nej, tack.
Kör försiktigt.
Jag gillar din hoj.
- Va? - Din hoj.
- Okej, ha en trevlig kväll. - Okej.
Manuell växel?
Ja.
- Den är ganska böjd. - Kan du mycket om motorcyklar?
Jag växte upp med motorcyklar.
- Hörde du hur det blåste i natt? - Ja.
Det lät som någon skrek, eller hur?
- Jag går ner till stranden. - Okej.
Vi ses.
Okej, sömntuta. Nu åker vi till skolan.
Är Anna klar med sitt skolprojekt? Jag vill se det.
Hon sitter redan i bilen och väntar på mig.
Helvete!
Nej!
Helvete!
Kaffe?
Nej.
Okej.
Vet du vad? Ja. Gärna kaffe.
Tack.
Förlåt, jag har varit lite...
Ingen fara. Vattnet kan vara kallt så här års.
Ja.
Jag har mer varmt vatten och kaffe. Vill du ha lite sällskap?
Annars kan du bara lämna muggen när du är klar.
- Okej, tack. - Visst.
Hej! Jag har din mugg.
- Ska jag hämta den? - Visst.
Tack.
- Tack för den vänliga gesten. - Ingen gest, bara värme.
- Tack. - Hade de vad du sökte där borta?
Jag behöver ett verktyg. De har inga verktyg där.
- Är ni motorcykel trasig? - Jag kastade omkull den i öknen.
Växelspaken böjdes och den är svår att växla nu.
Jag ska åka in till stan idag, så om du behöver skjuts...?
Okej. Tack.
- Fick du det du behövde? - Jag tror det. Det är värt ett försök.
Jag heter Tracey, om du undrar.
Va? Åh, herregud!
Just det. Just det. Preston.
- Trevligt att träffas, Preston. - Aj, då.
- Hur länge har du varit ute? - Några veckor, kanske längre.
Jag vet inte, jag har inte så bra koll.
Vad flyr du ifrån, Preston?
- Ursäkta? - Ta det lugnt.
Jag skämtar bara med dig.
Men det är en sak jag vill fråga dig.
Får jag prova din motorcykel?
En liten runda runt campingen, bara. Det skulle betyda väldigt mycket.
Du vill testa min motorcykel?
- Okej. - Får jag?
- Ja! - Det är det minsta jag kan göra.
Du kör ju mig nu.
- Hej. - Hej!
- Jag tror hon är lagad om du vill... - Är den lagad?
- Ja! Då åker vi. - Tillsammans?
Jag tänkte att du kunde köra runt lite. Jag kan visa dig.
Nej, vi åker på en riktig tur. Du måste köra.
Tack för att du tog med mig hit. Så roligt!
Titta, bara! Allt det här händer nu.
Hela tiden. Jösses!
Förlåt, jag bara babblar på. Jag blir så exalterad.
Hur lyder din historia?
Du älskar det här. Du är så trevlig och älskvärd.
Varför campar du ensam? Varför hänger du inte med dina vänner?
Jag har inget emot att vara ensam.
- Jag kan säga samma sak om dig. - Det tror jag inte.
Jag är inte särskilt älskvärd nu för tiden.
- Inte? - Nej. Nej.
Jag är...
Preston, vad det än är du går igenom, jag behöver inte veta vad det är
det är uppenbarligen något svårt, men det kommer att gå över.
Saker och ting blir lättare om du låter dem.
Solnedgången är flyktig, men gör det den mindre verklig och vacker?
Det borde inte göra det.
När man inser att skönhet i sig
faktiskt inte bryr sig om oss, så får vi ändå betrakta den.
Vi kan hålla i den och älska den.
Jag vet inte...
- Vilken gåva, eller hur? - Varför säger du det här? Vem är du?
Jag är bara...
Jag är kvinnan som ska ta ett foto och fånga det här ögonblicket åt dig.
- Nej. - En dag kommer du att tacka mig.
- Kom igen, nu lättar vi på stämningen. - Jag tänker inte göra det. Nej.
Ge mig den där slitna ensamvargen på klippkanten.
Vänt lite.
- Fick du det? - Jag fick det.
Tänker du ta hojen på en åktur eller inte?
- Det var ett tag sen, men ja. - Schyst.
Håll den här.
- Snyggt. Här, handskar. - Handskar.
- Sätt på dem. - Ge mig en liten snabbkurs.
Jag tror att jag ska gå och lägga mig.
Okej. Tack, Preston!
- För vad? - Jag hade en väldigt trevlig kväll.
Detsamma, tack.
Ge mig ditt nummer så att jag kan skicka fotona.
- Nej, det är inte nödvändigt. - Jag vill verkligen att du ska få dem.
Kan du mejla dem till mig? Jag har inte haft mobilen på.
Visst. Låt höra.
Det är aver.p@gmail.com. A-V-E-R.P, som i Preston.
- Så där, nu är de på väg. - Toppen. Tack och god natt.
God natt.
Anna? Anna? Där är hon!
Morfar Gary, här är ditt barnbarn.
Anna, vad gör du? Vad gör du, Anna? Skickar du sms?
Vem skickar du sms till? En pojke?
- Sluta, pappa! - Är det så att hon...
Pappa, du stör mig. Jag får ju en timme, det har du sagt.
- Kan jag bara få njuta av det? - Vad då? Är inte det här roligt?
Vänta, vart ska du?
- Drar du vidare? - Japp.
- Vart tänker du åka? - Jag vet faktiskt inte.
- Norrut, antar jag. - Okej.
Är det okej med dig? Jag känner inte ens dig, varför bryr du dig?
Jag tänkte höra om du ville vandra, men du är ju på väg härifrån.
Hojen är lagad, så jag behöver inte stanna.
Okej. Ta hand om dig, Preston.
Det ska jag.
- Kan jag få en till? - Visst.
- Varsågod. - Tack.
Hör du, whisky utan is.
- Är han allvarlig? - Det är lugnt. Han har en jobbig dag.
Det kommer att bli ännu jobbigare om han inte visar lite hyfs.
Ursäkta, men pratar du med mig?
Hur så?
Jag vill inte ha nåt bråk. Du är ju bara en grabb.
- Är jag bara en grabb? - Jag ber om ursäkt om jag sa nåt fel.
Fortsätt du att stjälpa i dig och gråta ner i glaset.
- Och håll truten. - Det räcker. Låt honom vara.
- Tänker du bara stirra på mig? - Det räcker, sa jag!
Gå.
- Ursäkta. Inte ditt fel. - Förlåt mig.
Det är dags för den här hingsten att dra härifrån. God natt, raring.
- Tack, som vanligt. - Kan du ta dig hem själv?
Jajamän. Jag kan nog ta mig åtminstone halvvägs.
- Kan du köra hem honom? - Han är en stor pojke.
- Ja, jag är en stor pojke. - Kan ingen bara köra honom hem?
Hur kan ni låta den här idioten sätta sig bakom ratten?
Titta vem som har nåt att säga. Vem kallar du idiot?
- Du. - Tog du mina nycklar?
- Vad fan är det med dig? - Det är roligt tills man dödar nån.
Tills du åker och dödar ett oskyldigt barn som bara vill till skolan
så att hon kan visa sitt skolprojekt om hållbart jordbruk i stadsmiljö
som hon har jobbat med så hårt. Hon vill bara hjälpa andra.
Och sen har vi dig. Vad har du gjort för omvärlden?
Du borde göra dig själv en tjänst och bara dö.
Då behöver du inte leva med det. Nej vänta, det kan vara mitt jobb.
Du kommer hit och dödar de få hjärnceller du har.
Sen går du ut och dödar döttrar och mödrar och familjer.
Vad fan babblar du om, din jävla galning?
Du borde skaffa ett vapen, stoppa det i munnen och trycka av.
Då gör du världen en tjänst, din patetiska ursäkt till människa.
Vill du ha ditt kreditkort? Jäklar, du behöver hjälp, kompis.
- Nej, det är ingen fara. - Visst, det ser så ut.
- Jag är okej, tack. - Som du vill.
Om du är kvar här när jag går hem så ringer jag snuten.
Herregud!
Jäklar, du är fortfarande kvar.
Ursäkta, men nån kommer och hämtar mig. Jag kan inte köra.
Varför lät du mig inte skaffa hjälp för länge sen?
- Du får visst aldrig nog av straff. - Jag vet.
Det är lugnt. Där här hon.
Här kommer min skjuts.
- Är han med dig? - Nej, men jag kan hjälpa honom.
Visst, lycka till.
Preston, är du okej?
- Gode gud! Jag kör dig till sjukhuset. - Nej, det är lugnt.
Det finns ett motell lite längre bort. Kan du köra mig dit?
- Men din motorcykel? - Jag bryr mig inte. Lämna den.
Du behöver inte stanna här i natt. Jag klarar mig.
Jag måste nog det. Campingplatsens grindar öppnar inte förrän 09.00.
Nej! Ligg kvar, bara.
Vänta tills badkaret är fyllt, sen kan du resa dig.
Han gick visst hårt åt mot dig.
Det är okej.
Låt det hända, Preston.
Min fru och mitt barn är döda.
De dödades av en rattfyllerist. Hon skulle skjutsa henne till skolan.
Klockan var halv åtta på morgonen.
De var mitt allt.
Han tog allt ifrån mig.
De var allt jag önskade mig, och allt jag behövde.
Det bara hände, och sen raderades hela mitt liv på en sekund.
Jag har inget kvar, förutom den här känslolösheten
och en klump av hat i mitt hjärta.
Jag vet inte vad jag ska ta mig till, jag vet inte hur jag ska gå vidare.
Hur ska jag kunna leva med det här?
- Jag har inget kvar, hur kan jag leva? - Genom att släppa in det.
Släpp in sorgen, så att du sedan kan släppa den.
Du klarar det, Preston. Du måste få ut det här ur dig.
Andas, och fortsätt andas.
Fortsätt andas. Släpp in det, och sen släpper du ut det.
Det här är första steget. Det här är bra, Preston! Det är bra.
Det här är ett första steg, och det är ett stort steg. Det måste du inse.
Bra. Bra.
Nu ser vi till att du kommer i badet.
Ja.
- Säkert att du kan köra? - Det kommer att göra lite ont, bara.
- Säkert? - Japp.
Då så.
Jag är skyldig dig en ursäkt.
Nej. Du är inte skyldig mig nåt.
Jag är skyldig en ursäkt för häromdagen, och nu hjälper du mig.
- Tack. - Ingen orsak, Preston.
Jag tog det inte personligt. Jag vet bättre än så.
Ta hand om dig, och var snäll mot dig själv. Det är du värd.
Kom ihåg, släpp in det och släpp det.
Vissa dagar blir lättare än andra.
Se dig omkring. Livet är vackert.
Tro mig, det kommer att ordna sig.
Tack.
God morgon.
Jag visste inte vad jag skulle tro.
Du säger inget, du bara försvinner.
Ingen vet var du är. När jag kommer dit är huset tomt.
Förlåt, Gary.
Jag börjar kolla runt bland alla du känner, affären.
När jag inte får tag i dig, börjar jag tänka det värsta.
- Jag vet, jag borde ha hållit kontakt. - Ja.
Kom igen, Preston. Jag förstår dig.
Min fru dog i cancer för åtta år sen. Jag förlorar min dotter och barnbarn.
Det finns inte... Det finns inga ord.
Jag ska säga dig en sak.
Den typen av smärta kommer att knäcka dig, om du låter den göra det.
- Jag vet. - Okej?
Theo älskade dig mer än nåt annat.
Inget gjorde oss gladare än den dagen när ni två gifte er. Inget!
Vi är en familj.
Tack. Jag är hemskt ledsen. Jag liksom...
Jag hamnade i en svacka. Jag försökte bara komma på fötter.
Vet du vad? Du måste hantera det här på det sätt som är bäst för dig.
Du måste göra det på ditt sätt. Men jag vill att du ser dig omkring.
Titta var vi är.
Titta, bara!
Du är alldeles för ung för att kasta in handduken.
Theo skulle inte acceptera det. Hon skulle inte låta dig ge upp så här.
Det skulle hon inte. Det tänker inte jag heller göra.
Vill du hedra minnet av dem? Då gräver du dig ur det här hålet.
Gå upp på morgonen och fråga dig hur du ska kunna gå vidare.
- Du vet att jag talar sanning. - Ja, det gör jag.
Du vet att Theo inte skulle acceptera nåt annat.
- Eller hur? - Ja.
Ge mig en kram. Du fixar det här.
Jag kommer att finnas här för dig, vad som än händer.
Jag kommer att finnas där för dig också, Gary. Det lovar jag.
Översättning: Mika Wainonen www.ordiovision.com