ALLA PERSONER OCH HÄNDELSER I FILMEN ÄR VERKLIGA
5 JANUARI 1895
Soldater!
Skyldra gevär!
Trumvirvel!
I det franska folkets namn...
...har Paris militärregerings krigsrätt i sin överläggning den 22 december 1894...
...enhälligt dömt den tilltalade Dreyfus, Alfred...
...kapten för fjortonde artilleriregementet...
...generalstabsofficer i armén...
...skyldig till högförräderi.
Han döms enhälligt till förvisning i fängsligt förvar
och militär degradering.
Alfred Dreyfus! Ni är inte längre värdig att bära vapen.
I det franska folkets namn degraderar vi er!
Soldater!
Man degraderar en oskyldig!
Man vanärar en oskyldig!
Leve Frankrike!
Leve armén!
Hur ser han ut, Picquart?
Som en judisk skräddare som gråter över sitt förlorade guld.
Jag är oskyldig!
Romarna kastade kristna åt lejonen. Vi ger dem judar.
Det är väl det som kallas framsteg.
Hur var stämningen vid ceremonins slut?
Som om vi hade renat en frisk kropp från något pestsmittat.
Sedan gick livet vidare.
Det var bara synd att krigsministern inte kunde närvara vid händelsen.
- Nämndes mitt namn? - Jag tror inte det.
Det spelar ingen roll. Ni gjorde ett bra jobb, Picquart.
Vi är imponerade över ert uppträdande under den här tråkiga affären.
Absolut, bäste minister.
Hade överste Sandherr möjlighet att närvara?
- Han var där, general. - Och hans darrningar?
Han... höll dem i schack.
Jag är rädd att hans tillstånd inte förbättras.
Vi vill att ni ersätter honom sedan.
Med all respekt så har jag ingen erfarenhet av underrättelsetjänsten.
Då är det bäst att ni börjar lära er.
Läxan vi kan lära oss av Dreyfus straff är att visa världen vad vi gör med förrädare.
Dit han ska kan han inte tala med någon och ingen kan tala med honom.
- Straffkolonin i Cayenne? - Nej, bättre upp.
En isolerad ö där han är helt ensam.
Djävulsön.
De talar väl inte fortfarande om den där juden?
Picquart.
- Ni kände väl honom, inte sant? - Ursäkta? Vem då?
Dreyfus.
Ja, han var min elev på utbildningen.
- Särbehandlades han för att han var jude? - Ja, naturligtvis.
Som advokat försäkrar jag att en katolsk officer inte hade förvägrats en rättegång.
Håller ni med, Picquart?
Man nekade till en normal rättegång, som du säger
eftersom ärendet rörde frågor av nationell säkerhet
som man inte kunde yppa för allmänheten.
Men det saknades inte bevis mot honom, det försäkrar jag.
Jag har nog inte sagt det, men Philippe och jag har hittat en restaurang
med elsassisk mat som är helt underbar.
- På en mycket fin adress. - Vad heter den?
Herr major!
- Kapten. - Herr major.
- Har jag gjort något för att förolämpa er? - Nej.
Ni är den enda lärare som har givit mig dåligt betyg.
Jag kanske inte delar era höga tankar om er kompetens.
Det beror alltså inte på att jag är jude?
Jag är noga med att inte låta mina åsikter påverka mitt omdöme.
Om ni måste vara noga är det alltså en möjlighet.
Om ni frågar mig om jag tycker om judar...
...blir nog mitt ärliga svar "nej".
Men om ni antyder att jag på grund av det skulle diskriminera er professionellt...
...kan jag försäkra er att så inte är fallet. Aldrig.
Georges! Låt mig hjälpa er.
Han är i Bryssel på onsdag.
- Kan du komma? - Ja.
Känner du dig aldrig skyldig?
- Det är inte min make. - Du vet vad jag menar.
Varför skulle jag känna mig skyldig?
Du var min innan han kom in i bilden.
Jag förstår inte varför du gifte dig med honom.
Han frågade mig.
Det gjorde inte du.
Tror du att han känner till oss?
Nej.
Varför inte?
Om han visste skulle han döda mig.
- Är du säker på att han är i Bryssel? - Det var det han sa.
- Vem är det? - Telegram.
- Major Picquart? - Ja. Tack.
- Det är från general Gonse. - Vem är det?
Chefen för underrättelsetjänsten.
- Han vill träffa mig imorgon. - Älskling. Har du problem?
Jag bad för att den här dagen inte skulle komma, men här sitter vi.
Överste Sandherr kan inte tjänstgöra som chef för statistiksektionen längre.
- Det var tråkigt att höra. - Ni ansvarar nu för underrättelsetjänsten.
Ni befordras till överstelöjtnant.
Det gör er till den yngste översten i armén.
- Gratulerar. - Tack, herr general.
Och nu ser ni till att hålla mig uppdaterad, min käre pojke.
Jag hatar dåliga överraskningar.
Jag har bett major Henry att visa er runt.
Väntade inte han sig att få den här tjänsten?
Vid Gud, nej. Han är alldeles för bufflig.
Hans frus far är värdshusvärd, tror jag.
Ni själv då, är ni gift?
Nej, herr general.
- Av någon särskild anledning? - Nej.
- Inget som kan användas för utpressning? - Nej, herr general.
Ni förstår säkert att jag måste fråga?
Major Henry, stig in.
Herr general.
Överste Picquart är hädanefter ansvarig för statistiksektionen.
- Hälsa honom välkommen. - Självklart, herr general.
Herr överste.
Här är det.
- Jag har alltid trott att det stod tomt. - Här är det ingen som stör oss.
Det tvivlar jag inte på.
Bachir!
Go... god dag, herr major.
Det här är överste Picquart, som nu har ansvar för sektionen.
- Bachir känner till alla våra hemligheter. - Ja, herr major.
Vad är det för oväsen här?
Man hör er ända ut på gatan!
Lugna er.
Poliser. Tipsare. Väldigt användbara.
Överste Sandherr föredrog att de höll till här, där han kunde ha uppsikt över dem.
- Vad är det som luktar så? - Tala inte om det!
Kloakerna! Hela kvarteret stinker.
Det här är kapten Junck och kapten Valdant.
Och vad gör de?
De hanterar korrespondensen.
Valdant föredrar en torr metod, Junck använder ånga.
Är det privata brev?
Inte längre.
Ledig, kapten.
Ni minns säkert kapten Lauth, från Dreyfusaffären.
Överste Picquart är vår nye chef.
Och vad är det ni gör?
Det måste vi prata om.
Ni har säkert inte heller glömt Gribelin, vår arkivarie.
Överste Picquart ersätter överste Sandherr.
Det var inte dåligt med arkiv, här.
Fint, återgå.
Här finns telefonen.
Det där är mitt kontor.
Vi har inga sekreterare. Överste Sandherr litade inte på dem.
Och här är hans kontor.
- Nu är det väl mitt, antar jag. - Vi får vänja oss vid det.
Här är era nycklar, herr överste.
Porten, kontoret, skrivbordslådan, kassaskåpet.
Tack.
Ni skulle berätta vad kapten Lauth arbetar med.
Han sätter ihop brev från den tyska militärattachén, von Schwartzkoppen.
- Hans privata brev? - Ja.
- Vet ministern om det? - Självklart.
Vi följer med glädje överstens äventyr. Han har länge haft en affär.
- Är det så förvånande? - Absolut.
När det är med den italienska militärattachén, major Panizzardi.
Du milde!
Hur får vi tag på breven?
Henry, det är jag som är chef för sektionen.
Städerskan på tyska ambassaden, Marie Bastian.
Hon ger oss en gång i veckan innehållet i hans papperskorg.
Det är viktiga dokument, herr överste.
Det är inte bara kärleksbrev från en fikus.
Minns ni det här?
- Dreyfus förteckning, naturligtvis. - Den var i sex bitar när den kom.
Lauth klistrade ihop den, kopierade den och gjorde det läsligt.
Utan den här hade vi aldrig tagit honom.
Otroligt.
Vi ramade in den till överste Sandherr när förrädaren degraderades.
Då så. Tack, major.
- Vi kommer nog att komma väl överens. - Tack, herr överste.
Det hoppas jag.
"Jag har en del intressanta upplysningar åt er, mina herrar.
En anteckning om den hydrauliska bromsen i 120-kanonen och hur delen fungerade.
En anteckning om skyddsstyrkorna.
En anteckning om förändringar i artilleriformationer.
Projektet rörande en skyttemanual för fältartilleriet. 14 mars 1894."
Får jag se?
Vi fick tag på det förra veckan, från tyska ambassaden.
- Var finns dokumenten som nämns? - Nu?
Förmodligen redan i Berlin.
Vem är spionen, då?
Vad tror vi, enligt förteckningen?
Det handlar sannolikt om en artilleriofficer.
Han verkar ha tjänstgjort i alla fyra sektioner.
De enda som har tjänstgjort i alla fyra sektioner är de unga genierna hos er.
Från nationella krigsskolan.
- Det förvånar mig om det är någon av dem. - Men någon är det.
Vi vill ha handstilsprov från alla artilleriofficerare
som nyligen har tjänstgjort i alla sektioner.
Naturligtvis.
Här är de enda som har tjänstgjort i alla fyra sektioner.
Souriau, Gaston, Corbin...
...Dreyfus och Etienne.
Dreyfus?
Är han jude?
Den ende i byggnaden.
Det kan vara han.
Det kan mycket möjligt vara...
Ge det här till du Paty.
Major du Paty? Har han något med det här att göra?
Ja, major du Paty är en riktig amatördetektiv.
Picquart, ni för in Dreyfus genom den där dörren.
Henry, ni gömmer er bakom den där kartan.
Jag låtsas ha ett skadat finger...
...och ber honom skriva ett brev som jag dikterar.
Cochefert, ni och er kollega sitter ner.
Ta den där stolen.
Ni sitter här för att kunna genomföra gripandet.
Gribelin, ni antecknar.
Och så...
...när han väl har erkänt...
...erbjuder jag honom den enda hedervärda utvägen.
- Han är vid entrén. - Picquart, gå nu!
Alla intar sina platser.
Lycka till.
God dag, herr major.
Kapten.
Jag ber om ursäkt för min klädsel.
Jag har kallats till ett möte med generalstaben...
...i "civila kläder".
Det stämmer.
Vilken lättnad. Jag trodde att någon drev med mig.
- Ingen driver med er. Jag följer er. - Det behövs inte.
Jag insisterar.
Det är lugnt här, tycker ni inte det?
Då... säger jag adjö här.
Adjö, herr major.
Stig in!
- Fru Sandherr? - Ja?
Jag är överste Picquart, er makes efterträdare.
Ni har hans tjänst, vad vill ni ha mer? Lämna oss ifred!
Vem är det?
Picquart.
Jag har bett honom komma. Släpp in honom.
God dag, herr överste.
Kom hit, Picquart.
Jag har några saker här som kan bli användbara för er.
I sekretären där borta, längst ner.
Det är något ni bör ha.
Längst ner.
Väskan. Öppna den.
Det är hemliga tillgångar. Det ska finnas 48 000 francs.
Nu är de era. I skrivbordslå...
I den översta skrivbordslådan finns en mapp.
Hittar ni den?
Ja, jag har den.
- Vilka är de? - Personer misstänkta för förräderi.
- Grip dem om det blir krig. - Alla?
Ja, 2 500 namn.
Gribelin har huvudlistan. 100 000 utlänningar som ska fängslas.
- Du milde! - Det är inte allt. Judarna är inte med.
Min fru tycker att det är en skam att jag gått i pension.
Jag säger att jag gärna sällar mig till massorna.
När jag ser hur många utlänningar som finns omkring oss
och ser hur alla våra moraliska och konstnärliga värderingar urvattnas...
...inser jag att jag inte längre känner igen Frankrike.
- Jag ska försöka skydda vårt land. - Gör det! Det som finns kvar av det.
Herr överste.
God dag, Bachir!
- God dag, herr överste. - Ledsen att jag störde.
Major Henry.
Ett par ord, om det går bra?
Herr överste.
Ni är tidig.
Vi måste göra lite förändringar här.
Förändringar, herr överste?
Jag vill inte ha tvivelaktiga personer här.
Jag vill införa ett system med passersedlar.
- Och Bachir är hopplös. - Vill ni göra er av med Bachir?
Först hittar vi en annan tjänst.
Men vi installerar en elektrisk ringklocka, så att vi vet vem som kommer.
- Ja, herr överste. - Vad har ni i väskan?
Fru Bastians senaste leverans.
- När fick ni den? - Igår kväll.
Hon lägger den i en kyrka på vägen hit.
- Tar ni hem den till er? - Det är riskfritt.
- Det är bara jag och min fru. - Det är inte problemet.
Så känsligt material bör föras hit direkt.
Jag förvarar det i mitt kassaskåp, och jag bestämmer när och vem som hämtar det.
Överste Sandherr var alltid nöjd med mitt arbete.
Överste Sandherr har syfilis i tredje stadiet.
Han är alltså förlamad och sjukdomen har nått hjärnan.
Det var allt.
Då så, herr överste.
En sak till.
Nästa gång fru Bastian ska lämna en leverans...
...öppnar jag brevlådan.
- Nå? - Det är ett telegram.
"Min herre, jag väntar mig framför allt en mer detaljerad förklaring...
...den ni gav mig häromdagen rörande ärendet i fråga.
Därför ber jag er att sända det till mig skriftligen
så att jag vet om jag ska gå vidare med min..."
Min kontakt.
"...min kontakt med firman i R eller inte."
Han beslöt att inte skicka det. Adressen finns på baksidan.
Major Esterhazy.
27, rue de la Bienfaisance.
Walsin, Esterhazy.
74:e infanteriregementet i Rouen.
Rouen?
"Firman i R." Finns ytterligare en förrädare där?
Jag vill ha en lista över våra mest pålitliga polisinspektörer. Någon diskret.
- Jag frågar major Henry. - Nej.
Jag vill att det här stannar mellan oss. För tillfället lämnar vi byrån utanför.
- Överste Picquart? - Ja.
- Jean-Alfred Desvernine, från polisen. - Perfekt.
Jag har ett jobb åt er. Ett känsligt ärende.
Det står ett namn inuti boken.
Jag vill veta allt om honom.
Hur han lever, vem han träffar.
Och i synnerhet: Har han kontakt med någon på tyska ambassaden?
Det är väldigt känsligt, förstår ni? Kom inte till ministeriet.
- Hur snart kan ni kontakta mig? - Ge mig en vecka.
- Apollo, är det grekiskt? - Nej, det är en romersk kopia.
- Originalet är förlorat. - Så det är en förfalskning?
Nej, det är en kopia. Det är inte samma sak.
- Jag hade föredragit att få berätta det. - Varför då?
Jag bad Lauth att inte nämna det för någon.
Han tycker kanske inte att jag är "någon"
Vem säger emot?
Får jag ge er ett råd?
Gärna det.
Som ny i yrket är det lätt att tro att varenda misstänkt man stöter på är spion.
Men "major Esterhazy" är i Rouen, utan tillgång till hemligstämplat material.
Han är ingen alls.
Ska man tro det här tycker till och med Schwartzkoppen att det är strunt.
Håll honom under uppsikt, men slösa inte bort er tid.
Tack, major. Det var ett gott råd.
Där är han.
- Det är inte hans fru, antar jag? - Nej.
Marguerite Pays. Registrerad prostituerad. 26 år.
Hon är känd som Marguerite Fyrfinger.
- Skojar ni? - Nej.
Han har ordnat en lägenhet åt henne nära Montmartre.
- Han arbetade väl i Rouen? - Där är han aldrig.
- Aldrig? - Och här kommer en intressant detalj.
Enligt hans kamrater vill han gå en artilleriutbildning.
Han är ju inte i artilleriet.
Vi bör gå.
Vad är nästa steg?
På rue de Lille, mitt emot tyska ambassaden, finns ett bostadshus.
Där finns en lägenhet att hyra.
Tyskarna använder bottenvåningen som mäss för sina officerare.
Vi skulle behöva utrustning där. Det är riskabelt och kostsamt.
Varför inte bara skugga Esterhazy?
Ni såg honom, översten. Han är smart, han ser oss direkt.
Hyr lägenheten.
- God dag. - Herr överste.
Överste Schwartzkoppen är där nere.
Tillsammans med major Panizzardi, den italienska attachén.
Ni kom vid precis rätt tillfälle.
Där är Schwartzkoppen...
Och Panizzardi.
Alessandro. En stilig ung man, eller hur?
Ambassadören, greve Münster.
Och några diplomater och officerare som vi inte har identifierat än.
- Inte Esterhazy? - Nej.
Herr överste! De åker iväg.
Herregud, de är förälskade.
Mina herrar. Jag vill påminna er om att det ni ska få ser är hemligstämplat.
Våra kanoner har varit begränsade till två skott i minuten.
Jag har nu äran att presentera kanon 75.
Den har en hydraulisk broms som absorberar skottets energi.
Man behöver inte ställa in siktet efter varje skott.
Tack vare detta kan frekvensen multipliceras med tio!
Kanonjärer, på era platser!
Tolv skott. Utrusta, ladda!
- Laddare klar! - Skytt klar!
Eld!
Om våra vänner tyskarna beslutar att besöka oss igen...
...ger vi dem ett varmt mottagande!
- För 75! - För 75!
- Överste Picquart? - Ja?
Överste Foucault, militärattaché i Berlin. Har ni tid en liten stund?
Ja.
Känner ni till dubbelagenten i den tyska underrättelsetjänsten?
- Cuers? - Cuers.
Han kom till mig förra veckan.
Tyskarna har en spion i vår armé.
- Gav han er ett namn? - Det känner han inte till.
Han är runt 50 år och chef för en bataljon.
Han har sedan två år skickat upplysningar, främst rörande artilleriet..
Jag tänkte att ni ville veta det.
Tack. Jag ska undersöka det.
Nå, vad är det som är så brådskande?
Det var intressant!
Det intressanta finns i hans hand.
- En käpp? - Nej.
Det här.
- Hur lång tid är det mellan fotona? - Tolv minuter.
- Han vidtar inga säkerhetsåtgärder. - Han bryr sig inte.
Du milde. Vad ni lyckas göra idag.
- Vad sa general Gonse? - Jag har inte talat med honom.
Varför inte?
Jag vill begränsa ärendet till en så liten grupp som möjligt.
- Jag skulle vilja meddela ministern. - Varför då?
General Billot sa när han ersatte Mercier i krigsministeriet
att han ville bli underrättad om alla politiska problem.
Då så. Tala med honom. Men var diskret.
Jag vill inte ha ännu en Dreyfusskandal.
Esterhazy, Esterhazy...
Namnet låter bekant.
- Har ni haft med honom att göra? - Det väcker minnen i den gamla skallen.
Herr minister?
Sök i arkivet efter... vad var hans fullständiga namn?
Marie Charles Ferdinand Walsin Esterhazy, 74:e infanteriregementet.
- Hur vill ni gå vidare? - Det är inte lätt.
Förutom bilderna har vi bara ett telegram som inte skickats
och skvaller från en dubbelagent i Berlin.
Då måste ni hitta bevis, översten.
- Vill ni gå vidare? - Naturligtvis. Varför skulle jag inte det?
- Boisdeffre vill undvika en skandal. - Det vore skandal att låta honom gå.
Herr minister. Esterhazy har skrivit till oss.
- Två gånger, i somras. - Där ser man!
"Jag begär att omedelbart förflyttas från Rouen till generalstaben i Paris."
Vilken fräckhet!
Han vill ta reda på viktiga hemligheter, och bli rik.
- Får jag ta med breven? - Naturligtvis.
Tack.
Kan ni vara vänlig att uppge ert namn och ert yrke?
Alphonse Bertillon. Chef för polisens kriminaltekniska avdelning.
Ni är expert inom grafologi.
Man har bett er jämföra brevet till den utländska ambassaden...
...med den åtalades handstil.
Är det ställt bortom alla tvivel att de är skrivna av samma person?
Jag är helt säker.
Det finns visserligen likheter, men också skillnader.
"O: en", och de dubbla S: en. Ni sa det själv.
Ja, men det är medvetet.
Det handlar om "självförfalskning", kan man väl kalla det.
Glöm inte att förteckningen skrevs på ett otroligt tunt papper.
Som det här. På det skriver man aldrig brev.
Det gör att man... - Ursäkta mig.
...ser igenom pappret helt, och alltså kan använda en mall här under, en modell.
En kopierad handstil.
Det är i synnerhet ett ord som är av extra stort intresse, ordet "intresse".
Jag har återgivit det här
på ett rutmönster på fem millimeter, vilket alltså ger 12,5 millimeter.
Ni ser här att det är en förskjutning
en överlappning av bokstäverna på en och en kvarts millimeter.
Här har vi ännu en förstoring av ordet "intresse" som är väldigt detaljerad.
Vad är det ni ser? Att det varje gång finns ett mellanrum.
Mellanrummet är exakt en och en kvarts millimeter.
Det är helt omöjligt att en person som får skriva fritt på egen hand
upprepar exakt samma streck två gånger.
Det är en chans på miljonen.
Slutsatsen blir alltså att Dreyfus har förfalskat sin egen handstil
när han blev avslöjad, och det...
Ni sa just att jag är skyldig för att handstilen på lappen är min.
Det stämmer.
Jag är även skyldig för att handstilen inte är min.
Helt rätt!
Nå, herr major. Vad tänker ni säga till ministern?
Att chansen att fälla honom inte är större än 50-50.
Hur så?
Vad kan han ha för motiv? Det kan ju inte vara pengar.
Han får personliga intäkter som är 20 gånger högre än hans kaptenslön.
Som jag ser det har ni inte hittat motivet.
Jösses, ni skulle se bevisen vi har mot juden!
Ett brev från en utländsk officer där han kallar honom "skurken D".
"Skurken D", säger ni? Använd det, då.
- Och avslöja vår mest hemliga källa? - Dörrarna är låsta.
Nej, vet ni vad? Med Dreyfus och hans advokat i rummet?
Tänk om jag ställde mig i rätten och beskrev vad som fanns i våra mappar.
- Det går inte, ni har redan vittnat. - Ni kan tala med rättens ordförande.
Med all respekt, jag är här för att observera, inte för att ingripa.
Då så. Jag tar hand om det.
Major Henry, rätten har fått information om
att ert tidigare vittnesmål var inkomplett.
Herr överste, jag ville undvika att röja hemlig information.
Röj dem nu, herr major.
Om rätten insisterar så gör jag det.
I mars berättade en hedervärd person...
...en extremt hedervärd person...
...om en förrädare på generalstaben som sände hemligheter till en utländsk makt.
I juni upprepade han sin varning, med mer detaljer.
Fortsätt, major.
Förrädaren han pekade ut var den mannen.
- Svär ni på att det är sant? - Jag svär.
Anklagelsen är inte giltig om vi inte får förhöra vittnet!
- Kan ni ge oss namnet på informatören? - Det kommer inte på fråga.
Herr major, hemligheten är säker här.
Det finns hemligheter i en officers huvud inte ens hans mössa får veta.
Så avslutade major Henry sitt vittnesmål.
Var det övertygande, enligt er?
Det var förvisso spektakulärt.
Men inte övertygande.
Det var bara rykten.
Statistiksektionen har samlat en hemlig mapp med förkrossande bevis mot Dreyfus.
De anser att domarna bör få kännedom om den.
Jag förstår varför.
Dreyfus och hans advokat får naturligtvis inte se så känsligt material.
- Är inte det ett brott mot rättsprocessen? - Jo, teoretiskt sett.
Icke desto mindre är det viktigt att de får läsa den.
I sanningens och rättvisans namn.
Förstår ni, major Picquart?
Herr minister.
I det franska folkets namn...
...har den första permanenta krigsrätten i Paris militärregering
lämnat följande domslut.
Idag, den 22 december 1894
har Paris första permanenta krigsrätt
efter att ha hört åklagarens yrkanden och slutsatser
förklarat Dreyfus, Alfred, kapten för fjortonde artilleriregementet
generalstabsofficer i armén
skyldig i en enhällig dom.
Skyldig till att i Paris år 1894 till en utländsk makt ha levererat
ett antal hemliga eller sekretessbelagda dokument rörande nationens säkerhet
och att därmed ha haft kontakt med denna utländska makt...
Jag undrade just om du hade glömt mig.
Du har visst glömt mig.
Absolut inte.
Philippe återvänder inte till Paris ikväll. Minns du?
Naturligtvis, min älskade. Jag har tänkt på det i veckor.
- Jag har gjort i ordning middag. - Det var snällt.
Min kära Lucie, vilken hemsk mardröm jag lever i sedan två år tillbaka.
Mina vakter är förbjudna att tala med mig.
Dagarna går utan att jag får tala med en enda människa.
Min isolering är så fullständig att det känns som om jag är levande begravd.
Om det bara handlade om mig skulle jag för länge sedan glidit ner i graven.
Men det handlar inte bara om mitt liv.
Det handlar om min heder.
Allas vår heder, och våra barns liv.
Nyligen började de kedja fast mig under natten.
Jag har ingen aning om varför.
Det är inte en försiktighetsåtgärd. Det handlar om hat.
En form av tortyr.
Georges?
Jag är ledsen, jag kunde inte sova.
- Hur länge har du stått där? - En stund.
Jag ser breven.
Kärleksbrev?
Det är ingen fara.
Jag kan inte förvänta mig trohet.
Det är inget, jag lovar dig.
Bara arbete?
Ja, bara arbete.
15 - 8.
Herrn.
- Överste Picquart? - Herr Bertillon.
- Jag är överste Sandherrs efterträdare. - Ja, det har jag fått veta.
Vad kan jag göra för er?
Jag har två dokument jag vill höra ert utlåtande om.
Jag ger inte omdömen på stående fot.
I det här fallet vill ni kanske göra det.
Ja, visst.
Det stämmer, ja visst!
Nå? Är de samma?
Handstilen är identisk med Dreyfus förteckning. Tveklöst helt identisk.
Vill ni skriva ett edsvuret uttalande om det?
Naturligtvis. Om ni så önskar.
Vad säger ni om jag säger att brevet inte är skrivet av Dreyfus?
Då skulle jag säga att judarna har utbildat någon att skriva som Dreyfus.
Jag vill se de hemligstämplade Dreyfus-dokumenten.
- Major Henry har dem. - Major Henry har permission.
- Ja, herr överste. - Så hitta dem.
Är det inte bättre att vänta på Henry?
Varför säger ni emot mig, herr Gribelin? Leta fram dokumenten.
- Är det här allt? - Ja, herr överste.
De har inte rörts sedan krigsrättsförhandlingarna.
"Min käre vän...
...jag översänder tolv översiktskartor över Nice som skurken D gav mig åt er.
Alexandrine...
Ta inte i för mycket..."
- Får jag tala med er, general? - Nu, direkt?
Om det går bra.
Lämna oss.
Tack för att jag får ta upp er tid.
Det är alltid ett nöje
men jag är fullt upptagen med förberedelserna inför tsarens besök.
- Vad är det som är så brådskande? - Ärendet jag talade med er om häromdagen.
Major Esterhazy.
- Esterhazy? - Får jag göra lite plats?
- Naturligtvis. - Tack.
De här har ni redan sett.
- Du milde tid, vad är allt det här? - Vi har stött på ett problem.
Ju snabbare vi löser det, desto bättre.
Esterhazy skrev för att bli förflyttad till generalstaben.
Ministern gav mig de här breven.
Jag slogs direkt av likheten med det dokument som bidrog till att döma Dreyfus.
Jag visade dem för herr Bertillon, minns ni?
- Ja, jag minns, men... - Han bekräftade att de var identiska.
Efter det ville jag undersöka det hemliga bevismaterial
som gavs till domarna och användes under rättegången mot Dreyfus.
Vänta lite, nu...
Menar ni att den mappen finns kvar än?
Ja, den är här.
Jag måste säga att jag förvånades över hur vaga bevisen var.
Ett enda brev skulle kunna anspela på Dreyfus, det är initialen "D", här.
Allt det här skulle ju försvinna.
General Mercier beordrade att det här skulle förstöras efter rättegången.
Det har inte gjorts.
Men det kanske inte är det faktum att dokumenten finns kvar som är problemet.
Vad menar ni?
Förteckningen.
Handstilen.
Att Dreyfus är oskyldig.
Ni får prata med general Gonse. Han ansvarar för underrättelsetjänsten.
Det var till honom ni borde ha vänt er först!
Naturligtvis, men för arméns skull bör vi agera snabbt.
Jag vet min armés bästa, översten.
Ni får informera general Gonse. Han är ledig och är på landet.
Herr general.
Kapten!
Jag trodde att jag hade uttryckt mig klart.
Jag vill inte ha ännu en Dreyfus-affär.
Det är inte ännu en Dreyfus-affär. Det är samma.
Å, Picquart!
- Välkommen till landet! - Herr general.
Vad för er hit? Följ med.
- Vi fick inte fast rätt man, alltså. - Tyvärr verkar det så.
Förteckningen kan ju ändå bara ha skrivits av en artilleriofficer som väl känner till
de fyra delarna av generalstaben, och det kan inte vara Esterhazy.
Det är Dreyfus.
Tvärtom, det var där vi begick vårt första misstag.
Om ni studerar förteckningen närmare
ser ni att allt som skrivits ner är anteckningar.
En anteckning om kanonen, en om skyddstrupperna, en om Madagaskar.
Det är inte officiella dokument.
Nej, tack.
Det är skvaller och gissningar nedskrivna av en man som vill tjäna pengar.
Det är inte Dreyfus.
Det är Esterhazy.
- Får jag ge er ett förslag, Picquart? - Gärna det.
Glöm förteckningen.
Ursäkta mig?
Utred Esterhazy om ni vill. Men blanda inte in förteckningen.
- Den är det främsta beviset mot Esterhazy. - Nej.
En rättegång har redan konstaterat vem som har skrivit den.
Om Esterhazy och inte Dreyfus är förrädaren, då?
Det kommer vi inte att upptäcka, eftersom Dreyfus-ärendet är avslutat.
Vi kanske vill att den ska vara avslutad, men Dreyfus familj accepterar inte det.
Jag är rädd att någon läcker och att man beskyller armén för att dölja sanningen.
Vad föreslår ni, då?
Dreyfus bör få en ny rättegång.
- Är ni galen? - Är det verkligen så otroligt?
Naturligtvis! Folk kommer att fråga sig hur domarna kunde göra ett sådant misstag.
Det för oss till de hemliga dokumenten. Det är omöjligt.
Varför då?
För att det skulle ställa oss i dålig dager!
Jag förstår mig inte på er.
Alla vet vad ni tycker om det utvalda folket.
Vad gör det om en jude får sitta fast på en stenö?
Han är ju oskyldig.
Så sentimental ni är!
Varenda lamm och kattunge som föds är lika oskyldiga som Alfred Dreyfus.
Det låter på er som om jag är en god vän till honom. Så är det inte.
Livet hade varit lättare om han var skyldig.
Men förrädaren är Esterhazy.
Kanske är det Esterhazy, kanske inte.
Men säger ni inget får ingen veta det.
Vilken vedervärdig antydan.
- Ska jag ta med hemligheten i graven? - Ja, visst.
Att ta med sig hemligheter i graven är själva kärnan i vårt yrke.
Jag har sagt allt jag har att säga i ämnet.
Dra inte in Dreyfus i det här.
Det är en order.
Stig på!
Jag går hem för dagen.
God kväll.
- Jag måste låsa porten. - Ge mig era nycklar så gör jag det.
Jag kan stanna en stund...
Det behövs inte. Ge mig era nycklar.
"Jag har lyckats anskaffa en patron till Lebel-geväret... Dubois."
"Bäste advokat Bougre.
I morse träffade jag herr Dubois.
Vi måste ses idag."
Har ni hittat något intressant?
Vem är Dubois?
Jacques Dubois?
Han arbetar på ett tryckeri som arbetar för krigsministeriet.
I brevet till Schwarzkoppen...
Ni sa till domarna att det anspelade på Dreyfus.
"Jag översänder tolv översiktskartor över Nice som skurken D gav mig åt er."
Skurken, det är egentligen Dubois, eller hur?
Kanske det.
Vad menar ni med "kanske det"?
Vem kan man anta levererar kartor över Nice:
Dreyfus eller en tryckare som har kontakt med tyska och italienska militärattachéer?
Och här.
Det här är väl er handstil?
Här försäkrar ni att den spanska militärattachén, markisen de Val Carlos
sa att det finns en förrädare i generalstaben.
Det stämmer.
"Tyskarna har en kontakt i generalstaben som ger dem information.
Hitta honom, Henry. Om jag kände till hans namn hade jag sagt det!"
Där ser man.
Låter det som en spansk markis?
Jag parafraserade.
Så om jag imorgon frågar markisen om han talade med er om det här...
- ...så bekräftar han det? - Nej. Han skulle ljuga. Det gör alla.
Sluta nu, major! Den här mappen är rent påhitt.
Får jag fråga om ni har talat med general Gonse?
Jag sa att jag tror att Dreyfus är oskyldig.
Och hur reagerade han på det?
- Han sa åt mig att släppa det. - Släpp det då, för Guds skull!
De är våra överordnade. Vi lyder deras order. Utan dem är vi inget.
Jag vet inte om Dreyfus är oskyldig, och jag bryr mig faktiskt inte.
Om jag slår ner en man på era order...
...och ni sedan förklarar att ni tog fel på namn, så är det inte mitt fel.
Sådan är armén.
Kanske ser er armé ut så, men det gör inte min.
- God kväll, major Henry. - God kväll.
Herr överste.
- Bra idé. - Jag försöker verkligen ta hand om det.
- Jag vill verkligen inte röja källan. - Lita på mig, de får inget veta.
Vilken tid kallar ni det här?
Jag visste inte att vi hade ett möte.
Det har vi inte. Jag fick ett infall att komma förbi.
- Det har ni aldrig gjort tidigare. - Jag kanske borde göra det oftare.
Vilken speciell liten enhet ni har här!
- Var är de hemliga Dreyfus-dokumenten? - I kassaskåpet.
Ge dem till mig, är ni snäll.
Tack.
Hädanefter tar jag hand om det här personligen, om det går bra.
- Får jag fråga varför? - Nej.
- Är det här allt? - Naturligtvis.
- Har ni gjort kopior? - Nej.
Bra.
Från och med nu överlämnar Henry allt material från fru Bastian till mig.
Ni kan förändra metoderna, men inte fakta.
Precis. Det är som det ska vara, eftersom jag är ansvarig för underrättelsetjänsten.
- Adjö, översten. - Herr general.
Ni ser strålande ut. Men var är Philippe?
En kris på ministeriet. Han ska försöka komma till andra akten.
Var har ni tagit vägen? Vi har inte sett er på flera veckor.
Översten träffar ingen av oss just nu.
Han rör sig i andra kretsar nu.
Säger ni nej till champagne? Det är allvarligt.
Vad är det, Georges?
Här kommer er make.
Jag ber om ursäkt, det gällde statsangelägenheter.
Picquart, jag är glad att ni är här.
Ni har väl inte läst tidningen än?
Se här. En faksimil av Dreyfus förteckning.
Nu får vi ser hur den ser ut.
Jäkla journalister!
- Är det viktigt? - Ja, visst.
Huvuden kommer säkerligen att rulla.
BEVISET FAKSIMIL AV DREYFUS FÖRTECKNING
Fartyget ni styr verkar vara på väg åt alla håll, översten.
Ni har rätt, det är en fruktansvärd överträdelse mot statens hemligheter.
Och det tar inte slut där.
Vi har i vår ägo ett anonymt brev...
...som varnar oss för att Esterhazy snart kommer att anges inför deputeradekammaren
som Dreyfus medbrottsling.
Vad säger ni om det?
Jag blir bestört.
- Någon på generalstaben saboterar för mig. - Picquart!
- Behärska er, översten. - Det är en oacceptabel anklagelse.
Ni har blivit besatt av att ersätta Dreyfus med Esterhazy
och inget får stå i vägen för ert mål.
Jag borde slänga er i fängelse för grovt tjänstefel.
Det är en smutsig affär, Picquart. Ni gör mig besviken.
Jag har inte berättat för någon om min undersökning, jag är inte besatt.
Jag följde bara spåren till Esterhazy.
Vad skulle ni göra om ni hittade ett bevis för att Dreyfus spionerade på oss?
Om beviset var solklart skulle jag naturligtvis godta det.
Ett sådant bevis finns inte.
Vi har fångat upp ett nytt brev...
...från major Panizzardi till överste Schwartzkoppen.
Här är stycket i fråga:
"Jag har läst att en tjänsteman ska utreda Dreyfus-ärendet.
Om man i Rom ber om en ny förklaring
säger jag att jag aldrig har haft med juden att göra.
Det är självklart.
Säg samma sak om de frågar er.
För ingen får någonsin veta...
...vad som hände med honom."
Så.
- Vad säger ni? - Får jag se?
Nej.
- När fick ni tag på det här? - Henry fick det för två veckor sedan.
Jag hoppas verkligen att ni inte tvivlar på major Henrys integritet.
Om ni är säker på att dokumentet är äkta så godtar jag också det.
Godtar ni också att Dreyfus är skyldig?
Om dokumentet är äkta, ja.
Med tanke på er långa tjänstgöring har vi beslutat
att inte vidta disciplinära åtgärder mot er.
Däremot kräver vi att ni lämnar ifrån er alla dokument
rörande utredningen om Esterhazy.
Ni lämnar omedelbart Paris för att göra en inspektionsresa rörande säkerheten
i våra östra garnisoner.
- Avskedas jag från armén? - Inte alls.
Ni blir bara borta i några dagar.
Herrn! Vad har ni för ärende?
- Jag ska träffa advokat Leblois. - Er har jag sett förr.
Är ni överste Picquart?
Ursäkta mig.
- Georges! - God dag, Martha.
Kom, stig på.
Får ni inte mat i armén längre?
Det värsta med Afrika är maten.
Ni kan inte ana hur mycket jag har saknat fransk mat.
Det var utsökt, tack.
Vill du stanna här?
Om jag får. Bara en natt.
Har du inte kvar din lägenhet?
- Jo, men jag vill inte åka dit. - Varför inte då?
- Jag misstänker att den är övervakad. - Av vem?
Ser du de där två männen? De är civilklädda poliser.
Hur kan du vara så säker på det?
Eftersom de arbetar för mig.
När generalerna insåg att jag inte skulle hålla tyst
skickade de iväg mig på en inspektionsresa i Somme.
Därifrån skickade de mig till Nice, sedan till Marseille.
Sedan Alger, sedan Tunisien.
Jag fick inte ens åka hem och byta om.
- Jag hamnade i ett afrikanskt regemente. - Varför sa du inget?
Man fångar upp min post, jag är konstant övervakad.
Förra veckan ville de skicka mig på rekognoscering nära Tripoli.
- Ett självmordsuppdrag. - Herregud!
Då insåg jag att jag måste återvända till Paris, oavsett riskerna.
- Kan du bevisa allt det här? - Naturligtvis.
Du måste gå ut med det offentligt.
Det är svårt för mig, Louis.
Armén har varit hela mitt liv sedan jag var 18.
- Jag vill undvika en skandal. - Det är redan en skandal.
Överste Picquart, är Dreyfus oskyldig?
Major Esterhazy säger att ni arbetar för det judiska syndikatet, förklara er!
Jag är general Georges Gabriel de Pellieux.
Jag är befälhavare över Seine-departementet.
Jag har av krigsministern fått uppdraget att utreda
den information ni har samlat in rörande major Esterhazy.
- Förstår ni? - Ja, herr general.
Vet ni vad det här är?
Ja, det är telegrammet Schwartzkoppen skrev, som aldrig sändes.
Vem gav det till Lauth för att han skulle pussla ihop det?
Jag.
Så inga bevis finns för att det kommer från ambassaden.
Ni hade kunnat lägga till telegrammet själv.
Det gjorde jag inte.
Visste ni att telegrammet är förfalskat?
Analyser har visat att man raderat ett namn och skrivit Esterhazy istället.
Om så är fallet gjordes det efter min avfärd.
- Jag tror att ni förfalskade det. - Varför skulle jag det?
För att ni får betalt av ett judiskt syndikat som vill befria Dreyfus.
Alltså förfalskade ni bevis mot Esterhazy.
Det behövdes inte. Förteckningen i sig är ett bevis för hans skuld.
Ja, visst. Förteckningen.
Jag är glad att ni tog upp den.
- Skickade ni kopian till Le Matin ? - Nej.
- Läckte ni information till pressen? - Nej.
Avslöjade ni detaljer om er utredning för advokat Leblois?
- Ja, men om jag får förklara... - Vi behöver ingen förklaring.
Röjande av hemligstämplad information är en brottslig handling.
Advokat Leblois berättade om ärendet för senatens vice ordförande.
- Jag vet inte hur pressen fick veta det. - Ni vet inte!
Men berätta - vilken hemlig information ni har avslöjat för fru Monnier?
- Fru Monnier? - Maka till Philippe Monnier.
På utrikesdepartementet.
- Hon är inte inblandad. - Det avgör inte ni.
Känner ni igen dem?
- Det är personliga brev! - De fastslår er intima koppling...
- ...med fru Monnier. - Ni har gjort en husrannsakan hos mig!
Major Esterhazy menade att man har visat honom dokument ur utredningen mot honom
som ni förvarade hos er.
De gavs till honom av en dam i flor. Vi tror att det handlar om fru Monnier.
Iförd flor?
- Det är inte roligt, översten. - Jo, det är en dålig fars.
Ska ni inte ställa frågor som rör själva ärendet?
Var inte oförskämd!
Som att Esterhazys handstil är identisk med den på förteckningen?
Ni utförde utredningen!
Eller att några av dokumenten som fällde Dreyfus var förfalskade!
- Det ingår inte i utredningen. - Är jag gripen?
- Inte än. - Då får ni ursäkta mig, herr general.
Er utredning är en fars, och jag vägrar spela någon roll i den.
Sätt er ner, översten.
Vi är inte färdiga!
Översten!
Tack.
Här, drick det här.
De berättade för Philippe.
Jag har alltid vetat att han skulle bli våldsam.
När general...
- Pellieux. - Ja, just.
När han hade förhört mig färdigt skjutsade armén hem mig, i bil.
Philippe väntade på mig.
Han skickade flickorna till sin syster.
Han sa att jag inte var värdig att vara deras mor.
Och att jag inte skulle få träffa dem efter skilsmässan.
Kan han verkligen göra så?
Nej, naturligtvis inte.
Du behöver en advokat.
Vi frågar Louis.
Och så bör du lämna Paris ett tag.
Varför då?
För att undvika pressen. Har du någonstans att ta vägen?
Jag kan bo hos min syster, i Toulon.
Det låter bra.
Och du?
Jag klarar mig.
Vi är framme.
Ja, tack.
- God kväll, herrn. - God kväll.
Bra gjort, Georges.
- Vår värd, herr Charpentier. - Trevligt att träffa er, översten.
- Charpentier är Paris störste förläggare. - Det är lätt att säga.
- Tack för att ni organiserade det här. - Det är en ära. Den här vägen.
Mina herrar, överste Picquart.
Översten, jag vill presentera senator Arthur Ranc.
- Det här är Joseph Reinach. - God dag.
Han är medlem i deputeradekammaren, som samordnar den politiska kampanjen.
Här är Georges Clemenceau, ledarskribent på L'Aurore .
- Översten. - Och... Mathieu Dreyfus.
Som sedan tre år kämpar för att skipa rättvisa för sin bror.
Min familj och jag kan inte med ord uttrycka vår tacksamhet, översten.
Tacka mig inte, jag lyssnar bara på mitt samvete.
Slutligen har jag äran att presentera herr Émile Zola.
Jag är en stor beundrare, översten.
Som jag av era verk.
Generalstaben har försatt sig i situationen
att behöva försvara den skyldige, Ferdinand Esterhazy
för att behålla Dreyfus, som är oskyldig, bakom galler.
Det måste betyda, och kan inte betyda annat än...
...att jag är hjärnan bakom en avskyvärd konspiration mot Esterhazy.
- Och att jag måste straffas. - Vad tror ni händer med er nu?
Jag förväntar mig att jag blir gripen.
Gripen, kastad i fängelse och sparkad från armén.
Så dum kan väl armén ändå inte vara?
Då förblir Dreyfus på Djävulsön.
- Det var det värsta jag någonsin hört. - Man skäms över att vara fransman.
Hur kan vi hjälpa er, rent praktiskt?
Någon måste avslöja historien på ett sätt så att alla förstår.
Som officer får jag varken tala eller skriva om det.
Ni får det inte.
Men jag får det.
De kanske skickar mig till Djävulsön.
Dreyfus blir nog glad för lite sällskap.
Hur kan du skoja om det här?
Jag står inte ut med tanken på dig ensam i en cell.
Det gör mig inget. Det är en fästning, inget fängelse.
Jag får ta igen lite läsning.
Jag är ledsen att jag drog in dig i den här historien.
Jag drog in mig själv.
Överste Picquart, jag har en häktningsorder från krigsministeriet.
Får jag ta ert vapen?
L'Aurore! Köp L'Aurore!
"Jag anklagar!" Ett brev av Zola!
Sensationell vändning i Dreyfus-affären! Köp L'Aurore !
"Jag anklagar!" Ett brev från Zola till presidenten!
Köp L'Aurore !
Grabben! Grabben, här! - Kan vi stanna?
Köp L'Aurore !
Vad står det, då?
"Ja, vi bevistar detta skändliga spektakel
av förlorade män av skulder och brott, vars oskuld man bedyrar.
Samtidigt som man slår ner på hedern själv, en man utan klander.
När samhället har nått dit går det snart under."
Sådana saker borde inte få tryckas!
Jag anklagar överstelöjtnant du Paty de Clam
för att vara den djävulska arbetaren i detta justitiemord.
Jag anklagar general Mercier för att vara medbrottsling
åtminstone av andsvaghet, till en av århundradets stora orättvisor.
Jag anklagar general Billot för att i sin hand hållit
otvivelaktiga bevis för Dreyfus oskuld och för att ha tystat ner dem.
För att ha gjort sig skyldig till brott mot mänskligheten och rättvisan
i politiskt syfte, och för att rädda generalstabens rykte.
Jag anklagar generalerna Pellieux och major Ravari för en brottslig utredning.
En så vedervärdigt partisk utredning
i vilken vi i fråga om den senare, ser ett odödligt monument för naiv djärvhet.
Jag anklagar handskriftsexperterna för att ha lämnat bedrägliga rapporter
såvida de inte lider av en sjukdom som påverkar både syn och omdöme.
Jag anklagar generalerna Boisdeffre och Gonse för att vara medbrottslingar.
En utan tvivel av tjänstemannaiver...
...den andre möjligen av den anda som gör krigsministeriet oantastligt.
Jag anklagar slutligen den första krigsrätten för lagbrott
genom att döma en man med hjälp av hemliga bevis.
Och jag anklagar den andra krigsrätten för på order att ha dolt detta brott
och genom detta brott medvetet ha frikänt en skyldig.
Jag är medveten om att jag i och med dessa anklagelser
kan åtalas enligt paragraf 30 och 31 av lagen av den 29 juli 1881
som rör ärekränkningsbrott. För detta utsätter jag mig frivilligt.
Död åt Zola! Död åt honom!
Zola är jude!
DÖD ÅT JUDARNA
Min käre Georges.
Louis!
- Mår du bra? - Ja.
- Bra. - Här...
Ser man på.
- Vilket trevligt rum. - Ja, visst? Slå dig ner.
Tack.
Zola är anklagad för ärekränkning.
- Av armén? - Av regeringen.
- När ska ärendet upp i rätten? - Snart. Om två veckor.
Bra.
Zola och Clemenceau vill ha dig som vittne.
- Ja, självklart. - Då så.
De har Paris mest aggressiva advokat, Fernand Labori.
- Labori? - Ja, säger namnet dig något?
Han kallas "vikingen". Inget?
Nej.
Picquart, din usling!
Svär ni att säga sanningen och inget annat än sanningen?
Jag svär.
- Ert namn? - Marie-Georges Picquart.
- Hemvist? - Fästningen Mont Valérien.
Advokat Labori?
Kan överste Picquart berätta vad han vet om Esterhazy-affären?
Under våren 1896...
...fick jag bitar av ett telegram i händerna.
En utländsk militärattaché hade skrivit det till en viss major Esterhazy.
Det antydde att Esterhazy skickade information till honom.
Jag började då övervaka major Esterhazy.
Fyra månader senare begärde han att bli förflyttad till generalstaben.
Två gånger.
Handstilen tycktes identisk med den i dokumentet som kallas "förteckningen"
som ansågs ha författats av kapten Dreyfus.
Vilket bekräftades av regeringens expert.
Informerade ni era överordnade om dessa sensationella nyheter?
- Ja, det gjorde jag. - Och vad sa de?
Man sa åt mig att hålla de två ärendena skilda åt.
Major Lauth, får vi be er stiga fram?
I ert vittnesmål förklarade ni att ni tror att överste Picquart...
...lade till telegrammet till de dokument som ännu inte hanterats.
Det tror jag.
- Överste Picquart? - Att han tror det gör det inte sant.
Överste Henry, kan ni stiga fram? - Tack, major Lauth.
Överste Henry, ni säger att ni såg
överste Picquart visa de hemliga dokumenten för sin vän advokat Leblois.
Det stämmer. På hans kontor.
Han visade dokumentet som nämnde Dreyfus som "skurken D".
Jag har aldrig visat dokumenten för någon.
Jag vet vad jag såg. Jag kan inte säga något annat.
Får jag ställa en fråga?
- Hur långt in på mitt kontor var Henry? - Jag stack in huvudet i dörröppningen.
Hur kunde han då se vilket dokument det rörde?
- Jag såg det klart och tydligt. - Texten är otydlig.
Han kan inte ha identifierat det på det avståndet.
Jag känner till dokumentet bättre än någon annan, och jag såg det!
Vill ni ha upplysning? Det ska ni få.
Jag ska säga det en gång för alla. Överste Picquart ljuger!
Å! Herr ordförande!
Ni hörde överste Henry kalla mig lögnare.
Ni hörde major Lauth utan bevis anklaga mig för att ha förfalskat telegrammet.
Vill ni att jag berättar varför?
- Arkitekterna bakom Dreyfus-affären... - Vakta er tunga!
Henry, Gribelin, Lauth och general Gonse försöker dölja misstagen
begångna av min föregångare, den sjuke överste Sandherr.
- Sätt er ner! - Vill ni veta vad mitt brott var?
Att tro att vi kunde försvara vår heder med något annat än blind lydnad.
Imorgon kanske jag jagas ut från armén, som jag har givit 25 år av mitt liv.
Må så vara.
Det är min skyldighet att söka efter sanning och rättvisa.
- Så tjänar man sin armé. - Det räcker!
- Genom ärlighet! - Leve Picquart!
Jag kommer att kräva upprättelse för denna skymf.
General Pellieux, får vi be er stiga fram?
- Vi lyssnar, herr general. - Vi har inget sagt om Dreyfus-affären.
Den är res judicata , saken är redan dömd.
Men när vi ser hur den dömdes...
Jag säger som överste Henry. Vill de ha upplysning så ska de få det.
Krigsministeriet fick i november 96 obestridliga bevis på Dreyfus skuld.
Jag såg det.
Det är ett brev från en utländsk militärattaché till en annan, med orden:
"Det dyker upp frågor om Dreyfus-affären."
"Erkänn aldrig de kontakter vi har haft med den juden."
- Ungefär så. - Jag ber om ordet.
Ursäkta mig, det är jag som har ordet.
- Jag kräver att vi får se beviset! - Advokat Labori!
General Gonse, kan ni kliva fram?
Armén har inget att frukta, men sådana dokument måste förbli konfidentiella.
General Boisdeffre kan bekräfta det jag har sagt.
Kalla då hit general Boisdeffre!
Leve generalen!
Leve armén!
Leve nationen!
Tystnad!
Vi lyssnar, herr general.
Jag har hört general Pellieux vittnesmål och jag bekräftar det i alla delar.
Det speglar verkligheten exakt.
Jag säger inte mer.
Men mina herrar...
...låt mig lägga till en sak.
Ni är vår jury.
Ni är vår nation.
Om vår nation inte längre litar på sin armés befälhavare...
...de som är ansvariga för nationens försvar...
...är vi beredda att lämna denna tunga uppgift åt andra.
- Säg bara till! - Herr ordförande! Det är en statskupp!
Hotar arméns befälhavare att avgå om de inte får domen de kräver?
Ni har inte ordet. Saken är utagerad.
- Tack för det. - Jag har också frågor!
Ni har inte ordet!
- Överste Picquart vill säga något. - Överste Picquart, stig fram.
Om generalerna Pellieux och Boisdeffre inte hade tagit upp dess existens...
...hade jag inte talat om det.
Men nu känner jag mig befriad från min tystnadsplikt.
Brevet de talar om, det "obestridliga beviset"...
...är en förfalskning.
Tystnad!
23 FEBRUARI 1898
Frågan är: Publicerade Émile Zola medvetet lögner
för att undergräva arméns heder och ära?
Mina herrar i juryn, vad är er dom?
På min heder och mitt samvete.
Juryns utslag är:
Ja, den anklagade är skyldig.
Herr Émile Zola, vi dömer er till ett år i fängelse och böter på 3 000 francs.
Bravo!
Mina herrar!
Om någon av er skadas avslutas duellen.
Efter inspektion av skadan och om den skadade önskar det
kan duellen återupptas.
En garde!
Duellera!
Herr domare, det är ju löjligt!
Upphör!
Doktorn! Undersök såret är ni snäll.
Det är inget. Han missade er precis.
- Mannen är ju galen. - Nej, herr senator. Han är desperat.
Det är inget. Det är inget!
Jag är redo.
En garde!
Duellera!
Upphör!
Nej! Jag kan fortsätta.
Ge mig en minut!
Besök.
- Vem är det? - Labori.
Nå, hur är det med er?
Adressen är sämre än Mont Valérien.
Jag har en present åt er.
"Idag på krigsministeriet avslöjades överste Henry, som sedan själv erkände
att han förfalskat brevet från 1896 där Dreyfus nämndes.
Krigsministern beordrade omedelbart att Henry skulle gripas
och han fördes till fästningen Mont Valérien."
- Varför erkände han? - Han hade inget val.
Hans brev, det obestridliga beviset, var illa gjort.
Han hade klistrat ihop två pappersbitar.
- Stackars idiot. - De måste göra om rättsprocessen.
Och ta hem Dreyfus.
Jag kallar fram Henry, så fäller vi regeringen.
- Där är Picquart! - Överste Picquart!
Låt honom tala, är ni snälla. Låt honom tala!
Mina herrar, jag är nöjd att efter att ha suttit fängslad i nästan ett år
så har regeringen lagt ner alla åtal mot mig
och erkänt att domen mot kapten Dreyfus måste ses över igen.
Jag kräver att Esterhazy, den verklige skyldige, grips. Tack.
Han har utmanat er på en duell.
Jag behöver inte svara en simpel brottsling. Rättvisan tar hand om honom.
Det är han!
Nu tar jag dig, din fega usling!
- Jag ska få upprättelse! - Gå till dina horor för det.
Ynkrygg! Förrädare!
Smutsiga jude!
DREYFUS I FRANKRIKE
KAPTEN DREYFUS REPATRIERAD ÅTERKOMSTEN TILL RENNES
I VÄNTAN PÅ ÅTERKOMSTEN
FÖRRÄDAREN I RENNES
- Namn? - Alfred Dreyfus.
- Tala högre. - Alfred Dreyfus.
- Ålder? - 39 år.
- Födelseort? - Mulhouse.
- Grad? - Kapten, utnämnd av generalstaben.
Ni är anklagad för högförräderi.
Vad har ni att säga?
Jag är... Jag är oskyldig.
Jag upprepar...
...för min heder och för mina barn...
...herr överste, jag svär - jag är oskyldig!
Helt om, höger!
För fot gevär!
General Mercier har ordet.
Ja, jag gav order om att tillhandahålla domarna med bevis.
Ja, det var ett hemligt dokument, det skulle vara hemligt.
Tillåt mig att lägga till en sista sak.
Jag är en ärlig man, son till en ärlig man.
Om jag hade haft det minsta tvivel hade jag varit den första att be om ursäkt...
Det är vad ni bör säga!
Men så är inte fallet.
Ingenting har rubbat min övertygelse sedan 1894.
Den stärktes snarare av de patetiska försöken att frikänna Dreyfus.
För att inte tala om alla de miljoner som lagts på honom av judarna.
Herr ordförande, får jag förhöra vittnet?
Med tanke på vad klockan är bör vi fortsätta med förhöret imorgon.
- Men vad... - Förhandlingen avslutas.
Ni kan dra er tillbaka, herr general.
Georges?
- Är du klar? - Ja, jag kommer.
Picquart! Gast!
God dag, Labori.
- Är du redo att kämpa? - Jag är i toppform.
Vi ska få general Mercier att flyga upp till himlen med ammunitionen jag har.
Herregud.
- Hjälp! Hjälp oss! - Stanna med honom.
Hjälp!
Hejda honom! Mördare! Hejda honom!
I det franska folkets namn...
...har den 9 september 1899...
...krigsrätten i tionde regionen i armékåren...
...förklarat Dreyfus, Alfred...
...kapten för fjortonde artilleriregementet...
...med majoriteten fem röster mot två...
...skyldig för högförräderi.
Emellertid.
Rätten har med samma majoritet erkänt förmildrande omständigheter
och förkortar därmed domen till fängsligt förvar i tio år.
Förmildrande omständigheter...
Ta hand om min fru.
Förlåt att du fick vänta.
- Mathieu Dreyfus ville tala med mig. - Vad ville han?
Hans bror kan benådas och han ville ha min åsikt.
Det är ju underbara nyheter, Georges.
Vad sa du?
Att han inte bör godta det.
- Han blir ju fri. - Fri, ja. Men formellt sett skyldig.
- Han har inte sett sina barn på fem år. - Han måste hålla ut.
Vi vinner, det är jag säker på. Men det går snabbare om han sitter inne.
Ursäkta! En konjak.
Nu när din skilsmässa är klar skulle ju vi kunna gifta oss.
Det skulle vi kunna.
Borde vi det, då?
Vill du att jag friar till dig?
Inte direkt.
- Varför inte? - Därför att...
...om det är så du ställer frågan så verkar du inte så intresserad.
Förlåt mig.
Vill du bli min maka?
Nej.
Är du allvarlig? Säger du nej?
Du är inte typen som gifter sig, Georges.
Och du har fått mig att förstå att jag inte heller är det.
Vi kan väl fortsätta som innan?
ALFRED DREYFUS ACCEPTERADE BENÅDNINGEN
SJU ÅR SENARE FÖRKLARADE HÖGSTA DOMSTOLEN HONOM OSKYLDIG
HAN ÅTERANSTÄLLDES I ARMÉN
Herr minister, major Dreyfus är här.
Visa in honom.
Herr general.
Major.
Stig på.
Slå er ner.
- Har ni varit här förut? - Nej, herr minister.
Nå... vad ville ni tala om?
Min tjänstegrad.
Min befordran till major räknar inte in mina år som fängslad.
Medan er befordran, om ni tillåter mig att säga det
ser på era åtta år utanför armén som om ni hade varit i aktiv tjänst.
Det är inte rätt.
Det är ett partiskt beslut.
Jag förstår.
Vad vill ni att jag gör åt det?
Befordra mig till den rank jag borde ha.
- Och vilken rank skulle det vara? - Överstelöjtnant.
- Det skulle kräva en särskild lag. - Må så vara. Det är rättvisa.
- Det är omöjligt. - Varför då?
Lagen skulle aldrig gå igenom. Det politiska klimatet har förändrats...
Jag har tillräckligt svårt att samarbeta med män som tidigare var våra fiender.
- Hur ska jag kunna ta upp det här igen? - Det är det enda rätta.
Jag är ledsen, Dreyfus. Det är omöjligt.
Om det var allt...?
Ja, det var allt.
Jag är ledsen att vi under alla de här åren inte har kunnat tala i enrum.
Nej, det stämmer.
Inte sedan morgonen då jag greps.
Ja. Jag ber om ursäkt för min roll i den här hemska farsen.
Ni hämtade er väl, skulle jag säga.
Det är fint att ha gjort allt det och sedan ingå i nationens regering.
Ändå... och det är märkligt att säga det, men jag hade inte nått hit utan er.
Nej, herr general.
Ni nådde hit för att ni gjorde er plikt.
DE TVÅ MÄNNEN SÅGS ALDRIG IGEN
EN OFFICER OCH EN SPION
EFTER EN ROMAN AV ROBERT HARRIS
Översättning: Tilda Appelberg
Ansvarig utgivare: Sven-Erik Olsson