FREMTRYLNING AF ROLLING THUNDER REVUE
EN HISTORIE OM BOB DYLAN
AF MARTIN SCORSESE
Hatte til tohundredårsdagen.
Undskyld, føler du dig patriotisk?
Jeg føler mig ikke patriotisk lige nu.
Folk kan lide hatte til tohundredårsdagen, så det sælger jeg.
Mine damer og herrer, på denne smukke dag,
og denne tohundredårsdag, lige her, midt i New York City,
mine damer og herrer.
Joseph Hartely Jr., sangskriver fra New York City.
Ellers vil onkel Sam synge en af sine versioner af
"The Star-Spangled Banner".
Mine damer og herrer, "The Star-Spangled Banner" med ny musik,
tekst af Francis Scott Key og musik af Joseph Hartely Jr.,
dedikeret til Amerikas fremtid, Gud bevare republikken.
Er du klar, maestro?
Ingen maestroer, jeg synger den selv.
Kan du se daggryets første lys
Det er en dollar.
Få din kopi her.
Jeg har fire versioner af...
Hr. Tamburinmand
Spil en sang for mig
Jeg er ikke træt Og jeg skal ingen steder
Hr. Tamburinmand
Spil en sang for mig
I den klingende morgen
Følger jeg efter dig
Selvom jeg ved, at aftenens imperium
Er blevet til sand igen
Vi er samlet i dette historiske hus
for at fejre USA's tohundredårs jubilæum.
Jeg vil gerne referere til ord sagt af dem,
der under Uafhængighedserklæringen
tænkte på Amerikas mission,
hvad Amerika kunne betyde for verden,
og en af dem sagde, at vi ikke blot handler for os selv,
men for menneskeheden.
OS, FOLKET ARTIKEL 1
EN NY ÅND FOR 76.
Saigon var faldet.
Folk havde mistet deres overbevisning
om stort set alt.
Hr. Tamburinmand...
Der var meget snak om, hvorfor
USA blev jaget ud af Vietnam
på en så ydmygende måde.
Der var to mordforsøg på præsidenten inden for én måned.
Tag mig på en rejse på din magiske...
Lad os gøre det til et mål i 1976
at bevæge os fremad i amerikansk ånd.
De muligheder, alle i dette rum har haft,
er en realiserbar drøm,
som kan opnås
for alle dem, der er så heldige at være født i dette land,
og alle, der er så heldige at være kommet til dette land.
...for at forsvinde ind i min egen parade...
Idéen var at lave en turné
med en kombination af forskellige optrædener på samme scene
med forskellige musikstilarter.
Jeg vil ikke sige, det var en traditionel revy,
men det var i den traditionelle
revy-form.
Det lød kluntet. Pis.
Ikke?
Jeg prøver at nå frem til...
Til kernen i det?
Til kernen af, hvad Rolling Thunder handler om,
og jeg aner det ikke,
fordi det handler ikke om noget.
Det er bare noget, der skete for 40 år siden.
-Sådan er det. -Skal vi tage den derfra?
Okay, det kan vi godt.
-Lad os gøre det. -Okay.
Jeg husker intet om Rolling Thunder.
Jeg mener, det er så længe siden, jeg var ikke engang født, vel.
Hvad vil du vide?
Og før mig væk
Gennem røgringene i mit sind
Ned ad tidens tågede ruiner
Langt forbi de frosne blade
De jagede, skræmte træer
Ud til den blæsende strand
Væk fra fordrejet vanvittig sorg
Ja, at danse under diamanthimlen
Med en hånd fri
I silhuet mod havet
Omringet af cirkussand
Med alle minder og skæbnen
Drevet dybt under bølgerne
Lad mig glemme i dag indtil i morgen
Hr. Tamburinmand
Spil en sang for mig
Livet handler ikke om at finde sig selv
eller noget som helst.
Livet handler om at skabe sig selv.
Spiller I i aften?
Og om at skabe noget.
Jeg vil gerne introducere endnu en god
kunstner her i Folk City,
så alle sammen...
Sommeren 1975,
der var en mærkelig scene i New York.
Usædvanlig. Folkemusik-æraen var færdig, eller var den?
Joan Baez og hendes ven Bob Dylan.
Giv Joan Baez en hånd...
Der gik rygter om,
at den fantastiske Dylan var tilbage med alt sit talent.
Og alt jeg siger
Kan du sige lige så godt
Snart jammede alle sammen
som unge musikere, der morede sig, i direkte kontakt med hinanden.
Jeg hedder Juanano De Castro
Min far var spansk adelsmand
Undskyld mig.
Jeg vil gerne nå at introducere
frk. Patti Smith og Eric Anderson.
Giv dem en stor hånd.
Det er ham, kom her.
Der var...
Der var en skytte...
Der var en skytte, som var forelsket i sin søster,
så skytten kiggede på sin søster
og sagde:
"Alt vanviddet mellem dig og mig er meget privat."
Men søsteren var for bange, så søsteren...
Søsteren lagde sin cigaret fra sig og giftede sig med sultanen,
så skytten blev skytte for kongen.
Det var bryllupsnatten, og søsteren og sultanen skulle giftes,
og så
gik skytten ud af døren, og han havde sin rustning på.
Så gik han, der var...
I ved, sådan som jorden var i Japan i det 16. århundrede,
sort og grønt som et skakbræt.
Så skytten gik på de sorte firkanter,
og han kiggede på de sorte firkanter,
og det lignede hans søsters hår bagfra.
Så,
I ved, hvordan det er.
Men det så... rodet ud.
Det lignede hans søsters hår,
så han kunne ikke fortsætte med at være kongens skytte,
for han kiggede mod paladset, og ved paladset
så han sin søster tage tøjet af for sultanen,
så prinsen tog sin rustning af,
og så gik han hen mod paladset.
Han begyndte at gå i en anden retning,
begyndte at gå i en anden dimension,
han bevægede sig i en anden dimension.
Jeg bevæger mig i en anden dimension
Og han blev ved at gå
Og han gik meget langsomt
Han var den første skytte i Rock n' Roll
Han gik mod paladset
Kommer tættere på paladset
Han tog store skridt
Han gik på syv måder
Han befriede elementerne
Orkanen eksploderede fra hans hånd
Du er mit solskin
Mit eneste solskin
Du gør mig glad, når himlen er grå
Du ved aldrig, skat, hvor meget jeg...
Oktober, november,
Dylan har nok en idé om noget, han vil lave,
lidt som en bondefanger,
et cirkus, medicinshow,
hvor man kører i bus eller hestevogn fra by til by.
Dylan tager os med ud for at præsentere os hver især.
Det er hans idé bag det. Det er ikke gjort tydeligt.
Hans idé er
at vise, hvor smuk han er
ved at vise, hvor smukke vi er,
ved at vise, hvor smukt
ensemblet er.
Så det er for at vise lokalsamfundet,
hvordan livet er, hvordan poeters liv er.
Jeg bor i en lejlighed
Vasken lækker gennem væggene
Lower East Side fuld af væggelus
Junkier i gangene
Der har været indbrud i huset
Tibetansk thangka stjålet
Speedtosser tog mine statuer
Og gjorde min kærlighed til grin
Speedtosser tog mine statuer
Og gjorde min kærlighed til grin
-Vil I høre mere eller...? -Ja.
Du har den store audition.
Der var en fest i Allen Ginsbergs lejlighed.
Mødte du Dylan der?
Ja.
Hvad syntes du om ham?
Dylan var okay.
Der var en masse tossede mennesker, de var høje og kom hen til ham
og væltede mere og mere rundt, og Bob reagerede ikke.
Jeg tror, han iagttog det hele.
Jeg tror, han kunne lide kaos.
Jeg er en omvandrende Og udsvævende dreng
Jeg har nydt mange byer
ØVELOKALE
Men nu har jeg giftet mig Med en bedre hustru
Og jeg elsker hende mere End jeg elsker mit liv
Jeg ville gerne have et jugband til hele koncerten,
noget i stil med
Kweskin Jug Band.
Men det skete ikke.
De var midt i prøverne i SIR-studiet,
og jeg snakkede med Levy, og han spurgte Dylan, om jeg måtte filme
anden optagelse af prøverne.
Dylan var okay med det, men Levy fortalte mig, der ikke var noget budget,
for jeg troede virkelig, det skulle føre til noget,
Jeg tog alle de penge, jeg havde, og betalte alt ud af egen lomme.
-Kunne Bob lide dig? -Det ved jeg ikke, hvem ved?
Det var som at kigge i et spejl.
Enten så man det, man ville se, ellers hadede man det, man så.
Jeg kan sige så meget, at jeg røg dengang,
og jeg holdt min cigaret sådan her, på den europæiske måde.
Efter den aften hos Ginsberg begyndte Bob også at holde sin cigaret sådan.
Det var mig.
Rita May, Rita May
Hvordan blev du dog sådan?
Vil du nogensinde se lyset?
Bliver du aldrig bange?
Du fik mig til at brænde og snurre
Men jeg ved, jeg skal lære
Rita May
Men jeg mærker ingen hengivenhed
Ingen taknemmelighed eller kærlighed
Din loyalitet er ikke til mig
Men til stjernerne over os
En kop kaffe mere til turen
En kop kaffe mere, før jeg tager afsted
Til den dybe dal
Jeg skulle hjem til en jazzmusiker-ven på Lower East Side,
og jeg skulle lige til at gå over gaden, da en bil kørte ind foran mig.
Det var Bob.
Det var Dylan.
Der blev aldrig talt om det.
Jeg vidste, hvem han var.
Han vidste, at jeg vidste det, men kørte forbi.
Vi spillede bare musik hele dagen og hele natten.
Vi tog til Bottom Line og spillede med Muddy Waters,
og den aften tog vi hjem til Victoria Spivey.
Hun er en gammel blues-sangerinde.
Vi spillede musik til klokken seks om morgenen.
Det var skønt.
Hun har en højhalset sweater på
Og en nylonsko
Hun har en højhalset sweater på
Og en nylonsko
Der er intet, hun ikke vil sige
Og der er intet, hun ikke vil gøre
Der er 52 personer, og hvis alle spørger om han er okay,
bliver det en lang, hård periode med spørgsmål og svar for ham.
Irriterer lyset ham?
Er guitaren i orden?
Kan han lide belysningen?
Er lyden okay?
Han er en stor mand, og han ved, hvad han vil have.
No llores, mi querida
Dios nos vigila
Snart fører hesten os til Durango
1,78.
-1,78? -Ja.
Hvad laver han?
Han er instruktør.
Teater.
Teater?
Men det er derfor, jeg siger, det er svært. Det er ikke ægteskab, er det?
Med mindre man...
Måske ægteskab med teatret.
Da du sagde ægteskab, gik jeg ud fra, du mente mellem to personer.
-Gjorde du ikke? -Nej, mentalt ægteskab.
-Mentalt ægteskab? -Ja.
Okay, det er interessant.
Nogle taler om fremtiden
Min elskede taler blidt
for der er ingen succes som fiasko
Og fiasko er slet ikke succes
Jeg laver noget om en turné for Rolling Stone Magazine.
-Ja. -Okay?
Jeg så Bob gå efter den
snak du havde med ham og ægteskab.
Ja.
Han sagde til en af kameramændene: "Det var en hot scene."
Jeg er smigret. Jeg er rørt.
Jeg vil bare gerne vide, hvordan det skete? Var det planlagt?
-Det skete... -Var det planlagt?
Det var helt spontant.
Jeg var på vej til toilettet.
Ja.
På vejen introducerede Mel Howard mig for Bob Dylan.
Hvad sagde du?
-Hvad var din pointe i samtalen med Bob? -Hvad jeg sagde?
Det var en fri...
...fra det ene til det andet.
Det var ikke meningen, det skulle være lige det.
Men I talte om ægteskab.
Ud af det blå kom emnet ægteskab op.
Kom og saml jer her, venner
Så ung og så fin
Søg ikke din lykke
Nede i minen
Det vil danne...
Var det meningen at lave en film, der gik bagom scenen på turnéen?
Det var nok det, de forventede.
De troede, jeg ville lave en koncertfilm.
Men jeg ville lave noget seriøst.
For det første, ville jeg vise musikere arbejde sammen, lave musik sammen.
Når de udfører deres arbejde.
Ligesom hvis jeg ville filme min far i hans skobutik.
Zoom ind på det.
Hvad er det, Patti?
Jeg ser en Rimbaud-bog, og så så jeg det her billede,
jeg så det her modelbillede.
Jeg syntes, det lignede dig, og han er en pæn fyr.
Og jeg synes, du er pæn, så jeg lod, som om han var min kæreste.
Eller at du var. Det er lige meget, ikke?
Nåh, så...
Hvad sagde du?
Hvad jeg sagde?
Jeg sagde min mening om... Han talte om mentalt ægteskab.
-Så spurgte han... -Mentalt ægteskab?
Superman tager et stykke kul og lægger det i hånden,
og han klemmer om det og klemmer mere,
og så bliver det til en diamant, den er helt hård.
Han smider den på jorden på baseballbanen.
Børnene bliver ved med at sparke til den. Den triller rundt og rundt.
Efter mange år bliver den glat, men ikke... den er bare forandret.
Det er samme krystal, men glat. Så det er en krystalkugle.
Så krystalkuglen ligger der i midten af baseballbanen.
-Ja. -Man kan kigge ind.
Jeg hadede...
...du ved, facilitatorerne.
Dem, der hang omkring ham.
Folk, der lod som om, de havde adgang, så de kunne opføre sig dårligt.
Filmen skulle vise
folks uhyrlige opførsel på turnéen i forhold til opløsningen af samfundet.
Kom, alle sammen.
Jeg ville fremvise landet med kælesten og Slurpees fra 7-Eleven.
L'amérique og ça élite.
Jeg var med på Rolling Thunder Revue.
Lige her.
Vi ses på torsdag.
Det er en sand historie, de er faktisk alle sande.
Jeg håber virkelig, vi når til Boston til tiden.
Jeg giftede mig med Isis
På den femte dag i maj
Men jeg kunne ikke holde fast
I hende ret længe
Så jeg klippede håret af
Og jeg red straks afsted
Til det vilde ukendte land
Hvor jeg ikke kunne tage fejl
Kom jeg til et højt sted
Af mørke og lys
Den splittende linje løb
Gennem byens centrum
Jeg tøjrede min pony
Til en pæl til højre
Gik ind på et vaskeri
For at vaske mit tøj
En mand i et hjørne
Nærmede sig for en tændstik
Jeg vidste med det samme
Han ikke var normal
Han sagde: "Leder du efter
Noget nemt at fange?"
Jeg sagde: "Mand, jeg har ingen penge."
Han sagde: "Det er ikke nødvendigt."
Vi tog afsted den aften
Mod det kolde i nord
Jeg gav ham mit tæppe
Og han gav mig sit ord
Jeg sagde: "Hvor skal vi hen?"
Han sagde: "Vi er tilbage den fjerde."
Jeg sagde: "Det er de bedste nyheder Jeg nogensinde har fået."
Jeg tænkte på turkiser
Jeg tænkte på guld
Jeg tænkte på diamanter
Og verdens største halskæde
Og vi red gennem bjergkløfterne
Gennem det djævelsk kolde
Jeg tænkte på Isis
At hun syntes, jeg var hensynsløs
Men hun sagde til mig en dag
At vi ville mødes igen
Og tingene ville være anderledes
Næste gang vi mødtes
Om jeg bare kunne vente
Og være hendes ven
Jeg kan stadig ikke huske
Alle de bedste ting, hun sagde
Vi ankom til pyramiderne
Helt dækkede af is
Han sagde: "Der er et lig
Som jeg prøver at finde
Hvis jeg finder det
Bringer det en god belønning."
Det var da, jeg vidste,
Hvad han tænkte på
Vinden hylede
Og sneen var ekstrem
Vi skar os gennem natten
Og vi skar os gennem daggry
Da han døde, håbede jeg
At det ikke smittede
Men jeg besluttede
At jeg skulle videre
Jeg samlede liget op
Og jeg slæbte ham indenfor
Kastede ham ned i hullet
Og dækkede det til igen
Jeg sagde en hurtig bøn
Bare for at føle mig tilfreds
Så tog jeg tilbage for at finde Isis
Bare for at fortælle hende Jeg elsker hende
Hun var der på engen
Hvor bækken plejede at rejse sig
Blændet af søvn
Og med behov for en seng
Jeg kom ind fra øst
Med solen i øjnene
Jeg forbandede hende én gang Og så red jeg videre
Hun sagde: "Hvor har du været?"
Jeg sagde: "Ingen særlige steder."
Hun sagde: "Du ser anderledes ud."
Jeg sagde: "Det gør jeg vel."
Hun sagde: "Du har været væk."
Jeg sagde: "Det er helt normalt."
Hun sagde: "Bliver du?"
Jeg sagde: "Hvis du vil have det, ja."
Isis, åh, Isis
Du er et mystisk barn
Det der driver mig mod dig
Er det, der driver mig til vanvid
Jeg kan stadig huske
Måden, du smilte på
På den femte dag i maj
I støvregnen
-Hej, Bob. -Hej. Vil I have et interview?
Ja.
Hvordan var det, Bob?
Hvordan var hvad?
Hvad sagde Bob om turneen?
Jeg spurgte ham aldrig om noget,
han svarede ikke på direkte spørgsmål.
Dylan, du er smuk.
Bob.
En legende er i byen, og det er ikke bare endnu en...
ET ÅR TIDLIGERE
...rock'n'roll-koncert, jo, det er det,
men en speciel begivenhed, hvor rock'n'roll har fire eller fem legender.
Det her er en af dem, og måske den største i vor tid.
DYLAN STOPPEDE MED AT TURNERE I 1966
I 1974 BLEV HAN GENFORENET MED THE BAND OG SPILLEDE UDSOLGTE KONCERTER
Ikke for at prale, men Rolling Thunder var egentlig min idé.
Bob havde turneret med The Band et par år før
med stor succes, og så fyldte Crosby, Stills, Nash & Young
50.000 sæder op hver aften.
Zeppelin var kæmpestore.
Der var penge overalt, man skulle bare bøje sig ned og samle dem op.
Så jeg tænkte, at en slags revy med Bob ville blive en guldmine.
Så jeg prøvede at sælge idéen,
og en flok lokale arrangører var interesserede,
og jeg endte med at have 15 hovednavne.
Vi løb en stor risiko.
Man skulle komme op med alle pengene, finde folk, hoteller, catering,
biler, det hele, busser.
Og man skulle sørge for, de var glade og fokuserede,
så alt det havde man klar, før man tog afsted.
Så håbede man på at tjene penge og på gode koncerter.
Havde du nogen kontakt med Bob?
Jeg så kun Bob, når han var på scenen eller kørte bussen.
Bob holdt sig for sig selv.
Hvorfor hed det Rolling Thunder Revue?
Jeg spurgte Bob, og han ville først kalde den Montezuma's Revue.
Men så sad han derhjemme og prøvede at finde på et navn til turnéen,
da han pludselig hørte et brag fra himlen.
Og så fra venstre til højre skar det gennem luften,
bang.
Så han sagde: "Lad os kalde den Rolling Thunder."
Før vi tog afsted, sagde Chesley Millikin:
"Bob, ved du, hvad Rolling Thunder betyder for indianerne?"
Han sagde: "Hvad?" Og Chesley siger: "At sige sandheden."
Og så sagde Bob: "Det er jeg glad for at høre."
Vi fandt senere ud af, at Rolling Thunder var
Nixons kodenavn for bombningen af Cambodia.
Og Guam, som backup-bandet hed, var navnet på basen, de lettede fra.
Hvad er mon sandheden?
Det er en folder om en koncert her i byen i næste uge.
Bob Dylan, Joan Baez og Jack Elliott.
Henne i kulturhuset.
Jeg er for gammel til den slags.
Nå, okay.
Det er okay.
Hvornår hørte du første gang om Bob?
Det er som et...
Det lyder som et eventyr, men meget af...
Det sker ikke kontinuerligt i mere end et par dage ad gangen,
men i en stor del af mit liv
føler jeg virkelig, jeg har været heldig,
for der sker mirakler, tre eller fire ad gangen.
En ting, jeg kan fortælle jer om Ramblin' Jack, er,
han er mere sømand end sanger.
Han kan binde en pælestik, dobbelt halvstik og dobbelt halvstik med rundtørn
med bind for øjnene.
Hvis man er på en båd eller et skib,
vil man hellere have Ramblin' Jack med som sømand end som sanger.
London er en god by for sømænd
Californien og tilbage til Frankrig
Ville du helst være pilgrimmene eller indianerne?
-Pilgrimmene. -Hvorfor pilgrimmene?
Hvorfor dem?
Fordi pilgrimmene lander, og så bliver de til voksdukker for altid.
-Det samme gælder indianerne. -Ja, det er rigtigt.
Vi er alle voksdukker.
Den første koncert skal holdes i Plymouth,
hvor pilgrimmene stod af Mayflower.
Så vi er pilgrimme,
pilgrimme i betydningen opdagelsesrejsende,
der leder efter et kongerige,
men måske med en anden intention.
Amerika er et kongerige af poesi,
en nation af poesi.
Se det her.
Har du hørt om Bob Dylan?
Ja, jeg har hørt om Bob Dylan, Joan Baez.
Bob Neuwirth.
Jeg forlod Rom
Og kørte ind i Bruxelles
På en flyvetur
Så bumpet, at jeg var tæt på at græde
Præster i uniform
Unge piger forstrækker muskler
Det har helt sikkert været
En helvedes tur
Avismænd
Der spiser slik
De skulle holdes tilbage
Af meget politi
En dag bliver alting anderledes
Når jeg maler det mesterværk
Togulykker
Kører i mit baghoved
Da jeg løb på bakketoppen
Efter en flok vilde gæs
En dag bliver alt smukt
Når jeg maler det mesterværk
Ved du, hvorfor han gik med maske?
Er du morsom nu?
-Det var et ledende spørgsmål. -Ja, okay.
Kom til sagen.
Vi havde ikke nok masker med på turneen.
Man burde have masker til alle.
Når en person bærer en maske,
fortæller han dig sandheden.
Når han ikke bærer maske, er det meget usandsynligt.
Shocking Blue.
Hendes våben var hendes krystalblå øjne
Der gjorde enhver mand gal
Jeg havde filmet Shocking Blue.
Deres sang "Venus" toppede hitlisterne.
Vi havde brug for flere optagelser, men jeg kunne lide psykedeliske stoffer.
LSD var mit foretrukne stof.
Det var transformerende.
Jeg filmede mange personer fra nyhederne og ting fra tv
med kameraet direkte på tv'et,
og jeg klippede alvorlige ting om rock n' roll.
En gudinde på en bjergtop
Brændte som en sølvflamme
Jeg er din Venus
Jeg er din ild...
Det var bord en spelen.
Som brød og cirkus.
Jeg angreb populærkulturen.
Jeg kaldte den Burning Like A Silver Flame.
Den blev spillet i det lokale kunstfilmmiljø
og begyndte at få sit eget liv.
Senere, da jeg vandt Heinrich Greif-prisen,
blev Amerika interesseret.
DE AMERIKANSKE PRÆSIDENTER, EN FILM AF STEFAN VAN DORP
Van Dorp.
Jeg havde ikke engang hørt om ham.
Men han virkede som en okay fyr. Jeg kunne lide hans filmhistorie.
Han lavede noget filmarbejde på Madame Tussauds voksmuseum.
Hans idé var at lave en film,
der fremstod som gamle ugerevyer, vi plejede at se i biografen,
da vi var børn.
Det syntes jeg var en glimrende idé.
Van Dorp, jeg vil fortælle dig noget.
Jeg tænkte, Sam ville være perfekt til at arbejde sammen med Van Dorp,
fordi Sam har en særlig viden om underverdenen,
som det virkede, som om Van Dorp ikke anede noget om.
Jeg spurgte engang Sam: "Hvordan skriver du alt det?"
Og han sagde:
"Mand,
det er, som om jeg er i dialog med døden."
Jeg sagde: "Ja,
det må du være for at skrive sådan."
Jeg spurgte ham, om han ville skrive
denne her film, som Van Dorp skulle lave,
og så mødtes han med Van Dorp og kom tilbage og sagde,
han ikke kunne regne ham ud,
men hvis jeg ville have ham til at gøre det, ville han gøre det.
Jeg boede i Homestead Valley, Californien,
og jeg havde et hestepensionat.
Det var lidt uklart, præcis hvad han ville have mig til.
Jeg var manuskriptforfatter eller freelanceskribent, så jo.
Så jeg var med.
Jeg var på en måde bare med på turen som observatør.
Jeg prøvede at få en idé om det hele.
New England var midt i den økonomiske krise,
dengang var det
trøstesløst,
virkelig hårde tider økonomisk,
og folk led på grund af det.
Rock'n'roll var en slags,
jeg ved ikke, en slags medicin.
-Har I billetter til koncerten? -Ja.
Hvorfor kommer han her?
Ja, hvorfor har han valgt så lille et sted?
Det er vist salgspolitik. Det bliver lille Plymouth koncertsal.
Var det ikke også tohundredårsdagen?
Tohundredårsdagen,
specielt i de små byer var de skideligeglade.
Hvad er tohun... Forstår du?
De fejrede bestemt ikke Amerikas fødsel.
Vi elsker dig, Bobby.
Hvor mange veje skal en mand ned ad
Før han kaldes en mand?
På hvor mange have skal en due svømme
Før hun sover i sandet?
Hvor mange gange skal kanonkuglerne flyve
Før de bandlyses for altid?
Svaret, min ven
Blæser i vinden
Svaret blæser i vinden
Der var altid en følelse af cirkusstemning.
Hund-og-pony-show-agtigt.
Den første sang, jeg hørte Woody Guthrie synge på en lille radiostation.
Han fortalte en historie
om at rejse igennem landet på et fragttog,
og han havde en violin med,
i en violinkasse.
Hver gang toget stoppede,
kom politiet og tjekkede, og de så ham med violinkassen,
og de bad ham åbne den.
De kiggede i den.
De ledte efter en lovløs,
der hed Pretty Boy Floyd,
som også rejste med en violinkasse.
Hvis I samles omkring mig, børn,
Vil jeg fortælle en historie om Pretty Boy Floyd, en lovløs
Oklahoma kendte ham meget godt
Jeg kan huske, jeg kiggede over
Jack Elliotts skulder på afstand, da han sang sit solo-set.
Det var noget helt nyt for mig, og han virkede så autentisk.
Jeg anede ikke, han var søn af en jødisk tandlæge fra Brooklyn.
Man kunne vælte mig med en fjer, da jeg hørte det.
Ramblin' Jack, modtag dit bifald.
Jeg har en anden ven, I skal møde nu.
Der var en enhed over dem.
Det var ikke stjernestatus.
Folk sagde ikke: "Der er Dylan, og der er Joan Baez."
De kiggede på et band.
Jeg kører med et hurtigtog, skat,
Man kan ikke købe spænding
Jeg har været oppe hele natten, skat
Jeg har lænet mig op ad vindueskarmen
Endnu engang godnat på vegne af Rolling Thunder Revue.
Vi takker jer for at være kommet, godnat. Gå i fred.
Særligt sangene, som havde en slags saga-element over sig.
Det havde en foryngende effekt. Det var meget opløftende.
Det var en følelse af opstemthed og af at være i live.
Det lyder banalt, men det passer.
Tænk på Shakespeare, Will.
Han voksede op i Stratford-upon-Avon, hvor floderne krydser,
langt udenfor London.
Og disse troubadourer og vagabonder
og cirkusfolk alle vegne fra kom ind til London for at optræde.
De ville stoppe, hvor floderne krydsede,
og en dreng ser det, og så skriver han fandeme sine teaterstykker.
Forstår du, hvad jeg mener?
Det er ekstraordinært.
At nogen får så meget ud af noget, der passerer forbi i deres liv.
-Lad mig stille dig et spørgsmål. -Ja.
Hvad havde du tænkt dig at lave til Halloween?
Hvad jeg ville lave til Halloween?
Drikke mig fuld.
Der er ikke andet at lave.
Jep, bare feste.
Hvor har du været, min blåøjede søn?
Hvor har du været, mit elskede barn?
Jeg faldt på siden af tolv tågede bjerge
Jeg har gået, og jeg har kravlet På seks snoede veje
Jeg har været inde midt i syv triste skove
Jeg har stået foran et dusin døde have
Jeg har været titusinde mil Inde i en kirkegård
Og det er en hård
Ja, det er en hård
Og det er en hård
Ja, en hård regn vil falde
Hvad så du, min blåøjede søn?
Hvad har du set, mit elskede barn?
Jeg så en nyfødt baby Omringet af vilde ulve
Jeg så en vej af diamanter Uden nogen mennesker
Jeg så en sort gren Med blod, der blev ved at dryppe
Jeg så et rum fuldt af mænd Med blødende hamre
Jeg så en hvid stige dækket af vand
Jeg så titusinde talere Hvis tunger var ødelagte
Jeg så pistoler og skarpe sværd I hånden på børn
Og det er en hård
Ja, det er en hård
Og det er en hård
Ja, en hård regn vil falde
Hvad hørte du, min blåøjede søn?
Hvad hørte du, mit elskede barn?
Jeg hørte lyden af torden Der udgød en advarsel
Jeg hørte brølet af en bølge Der kunne drukne hele verden
Jeg hørte en udsulten person Jeg hørte mange grine
Jeg hørte en digters sang Som døde i rendestenen
Jeg hørte lyden af en klovn Der græd i en smøge
Og det er en hård
Ja, det er en hård
Ja, en hård regn vil falde
Hvem mødte du, min blåøjede søn?
Hvem mødte du, mit elskede barn?
Jeg mødte et lille barn Ved siden af en død pony
Jeg mødte en hvid mand Som gik med en sort hund
Jeg mødte en kvinde Hvis krop brændte
Jeg mødte en lille pige Hun gav mig en regnbue
Jeg mødte en mand såret af kærlighed
Jeg mødte en anden mand såret af had
Og det er en hård
Ja, det er en hård
Og det er en hård
Ja, en hård regn vil falde
Hvad gør du nu, min blåøjede søn?
Hvad gør du nu, mit elskede barn?
Jeg går derud igen Når regnen begynder at falde
Jeg vil gå til dybderne Af den dybeste, sorte skov
Hvor folk er mange Og deres hænder er tomme
Hvor giften flyder i deres vand
Hvor hjemmet i dalen Møder det fugtige, beskidte fængsel
Hvor bødlens ansigt altid er godt skjult
Hvor sulten er grim Hvor sjæle er glemt
Hvor sort er farven Og ingen er antallet
Og jeg vil fortælle det og tænke det Og sige det og ånde det
Reflektere fra bjerget Så alle sjæle kan se det
Så vil jeg stå på havet Indtil jeg begynder at synke
Men jeg vil kende min sang godt Før jeg begynder at synge
Og det er en hård
Ja, det er en hård
Og det er en hård
Ja, en hård regn vil falde
-Hallo. -Bob?
-Ja. -Det er Larry.
-Hvordan går det? -Har du et øjeblik?
Jeg skal lave en historie på en time, og jeg skal bare have to, tre afsnit.
-Okay. -Er du med?
Mere eller mindre.
-Kan du ikke bare tale om musikken? -Hvad vil du vide?
Jeg har aldrig set dig så fantastisk på scenen.
Jeg har aldrig set dig så afslappet. Hvorfor?
Jøsses, du har fanget mig tidligt om morgenen. Jeg kan ikke tænke.
Det er det element, jeg arbejder bedst i.
Har du set de italienske grupper, der rejser rundt i Italien,
de italienske gadeteatre...
-Ja. -Den der vogn, de har...
-Dell' Arte? -Ja.
Det ligger i forlængelse af det, bare musikalsk.
-Musik-commedia Dell' Arte? -Ja.
Hvis nogen sagde, Bob Dylan kommer til Providence,
ville du sikkert ikke tro på det, men han kommer med Joan Baez,
Ramblin' Jack Elliott og Bob Neuwirth,
og det hedder Rolling Thunder Revue, Providence kulturhus tirsdag...
Man bookede stederne, lavede aftalerne med de lokale arrangører,
og så kom man,
og man havde en aftale om entrépenge, og, du ved,
forhåbentlig ville det gå godt, og alle ville tjene lidt.
Det var ikke din dør, du er ikke inviteret.
-Lad være med at råbe. -Jeg råber af dig.
Hent din betjent, så du kan få noget hjælp.
Den overordnede arrangør var en af Bobs gamle venner, en fiskehandler.
Han havde aldrig styret en turné, og slet ikke i den størrelse.
Det er skidt for dit høje blodtryk.
Skidt for dit høje blodtryk.
Læs noget poesi for ham, Allen.
Han var på udebane og uforberedt. Han var ikke vellidt på turnéen.
Sig, dørmanden er gået.
Fortæl ham, vi får ham.
-Hej, Barry. -Super.
Barry Imhoff var hans næstkommanderende.
Han havde arbejdet for Bill Graham, men lige før Rolling Thunder
havde han startet Zebra Productions.
Og det var en af hans første turnéer.
Hvad lavede en arrangør?
Jeg gjorde hvad som helst, der skulle gøres.
En dag leverer man pizza til bandet,
og næste dag har jeg en taske med 15.000 dollars,
går nervøst hen over en parkeringsplads og tænker, at alle ved, hvad jeg laver.
Man gjorde, hvad der skulle gøres. Nogle ting taler vi ikke om.
Min mor ville se turnéen.
Der er ingen, der vil gå til koncert med sin mor.
Slet ikke, når de er 19 år.
Så jeg var rebelsk og havde en Kiss-T-shirt på.
Jeg ved ikke, hvem der var mest flov, min mor eller jeg.
Vi tog til koncerten, og vi prøver at komme ind,
og de er lidt hårde ved os, og de kigger på vores billetter.
De siger, vi ikke kan komme ind, og så kommer denne fyr hen,
han har ikke billet og prøver at komme ind,
og betjenten ved døren lukker ham ikke ind,
og endelig kommer en masse mennesker ud,
de får fat i Bob, og Bob vender sig om og siger...
...jeg står sådan her, og min mor siger: "Kom nu."
Men jeg vil ikke bare "kom nu",
men min mor skubber os igennem, så vi går ind med Bob, og
Bob vender sig om og ser min T-shirt,
og siger:
"Kan du lide dem?"
Så gik det op for mig, han ville tale om Kiss.
Jeg prøvede at lyde
klog,
så jeg sagde:
"De maler sine ansigter i denne her kabuki-stil."
Han siger: "Jeg tør vædde med, Okuni aldrig har spyttet blod på publikum."
Jeg sagde:
"Okuni?"
Han sagde: "Izumo no Okuni",
og det er en af dem, der startede Kabuki.
Jeg vil rock'n'rolle hele natten
Og feste hver dag
Jeg vil rock'n'rolle hele natten
Og feste hver dag
Jeg vil rock'n'rolle hele natten
Jeg kan ikke høre jer.
Og feste hver dag
Jeg vil rock'n'rolle...
Scarlet Rivera var speciel.
De fleste holder sig fra Scarlet, men det gør jeg ikke.
Hendes kæreste dengang var Kiss' førende medlem.
Hun tog mig med til Queens for at se dem spille.
De spillede på en lille klub.
De havde ansigtsmaling på, og det var interessant.
Det havde jeg lagret et sted.
Klap i hænderne
Jeg vil rock'n'rolle hele natten
Jeg kan huske mange ting. De sagde, jeg havde det skønt.
Det havde jeg nok.
Hver gang vi lavede et interview,
ville de høre: "Ronnie, vi vil høre om orgierne."
Jeg sagde: "Orgier? Dem har vi aldrig haft. Det lyder klamt."
Jeg sagde: "Vi har måske haft 14, 15 elskende personer, men ingen orgier."
Se, hvem der er her.
Hej, mand.
Ronnie Hawkins
han lignede en bondeknold, men han talte som en vismand.
Han var som en...
...gladiator eller sådan noget, der har sloges og konkurreret
i en ubestemmelig romersk arena.
Man forventede, at Ronnie ville bære en toga
og ikke den lurvede cowboyhat.
-Kan du huske Scarlet Rivera? -Ja da.
Hun blev forelsket i min rytmemand fra bandet.
Ja, de lavede nogle interessante shows oppe på mit værelse.
Jeg talte vist ind over et par af dem.
Men hun var anderledes. Hun gik med sværd.
Hun havde et sværd på sig overalt, så jeg...
Så jeg var lidt beklemt ved at prøve at score hende,
for blev hun ikke tilfredsstillet, kunne hun stikke dig ned.
Hun var usædvanlig.
Jeg var engang på hendes værelse, der var en kasse med ting,
kæder og spejle,
kandelabre.
Hun havde sværd.
Hun havde en slange.
Bare...
...mange ting i en kasse.
Det sagde mere om hende end noget som helst, hun kunne sige.
Hun sagde ikke meget.
Det behøvede hun ikke.
Hvad er det?
Det der? Det er min ven.
Han holder mig med selskab, mens jeg spiller.
Han forklarer dansen ud over sine grænser.
Noget de fleste vil sige er umuligt.
Men kunstnere kan vel lide at udfordre det umulige.
Det er nok også derfor, vi går med den makeup, vi gør.
Det er et påfaldende image på scenen.
"Mr. Tambourine Man" giver os mulighed for at være, som vi har lyst til.
Denne smukke unge dame er Scarlet.
Hun spiller også med os.
Jeg var til sigøjner-helligdag i Saint Maries de la Mer i Sydfrankrig.
Det var på min fødselsdag, så det var som at tage hjem.
Manitas de Plata var der, og han spillede ved bålet hele natten.
Han var fantastisk.
Jeg blev oppe til daggry for at lytte til ham.
Lidt efter det, det har ikke været mere end en uge,
kommer sangen til mig i en drøm.
Din ånde er sød
Dine øjne er som to juveler i himlen
Din ryg er ret, dit hår er blødt
På puden, hvor du ligger
Men jeg mærker ingen hengivenhed
Ingen taknemmelighed eller kærlighed
Din loyalitet er ikke til mig
Men til stjernerne over os
En kop kaffe mere til turen
En kop kaffe mere, før jeg tager afsted
Til den dybe dal
Din far er lovløs
Og omrejsende
Han vil lære dig at vælge
Og hvordan man kaster klingen
Han holder øje med sit kongerige
Så ingen fremmed trænger ind
Hans stemme ryster, når han beder om
Endnu en omgang mad
En kop kaffe mere til turen
En kop kaffe mere, før jeg tager afsted
Til den dybe dal
Din søster ser fremtiden
Som din mor og dig selv
Du har aldrig lært at læse eller skrive
Der er ingen bøger på dine hylder
Og din nydelse kender ingen grænser
Din stemme er som en sangfugl
Men dit hjerte som et hav
Mystisk og mørk
En kop kaffe mere til turen
Endnu en kop kaffe, før jeg tager afsted
Til den dybe dal
Er du vant til at tage til rockkoncert?
Nej, det er en af de få, jeg har set.
Det er gået op for mig efter i aftes, at jeg er gået glip af meget.
Det var noget helt usædvanligt.
Jeg har aldrig bemærket,
som en del af publikum
har jeg aldrig lagt mærke til
kontakten mellem publikum og dem på scenen,
performerne på scenen.
For mig var det et show i sig selv.
Det var som et batteri, der lader det andet op.
Man kunne ikke blot mærke energien, man kunne nærmest se den.
Det var...
...en kærlighedsaffære mellem performerne og publikum.
Jeg tænkte på de kræfter, der drager folk mod hinanden.
Den magnetisme, der skaber den enhed, der nu er Rolling Thunder.
For mig eksisterer fremtiden allerede
for nogle, måske for alle.
Man skal bare indstille sig på den.
Jeg har set de største begavelser fra min generation ødelagt af vanvid,
sultne, hysteriske, nøgne,
de har slæbt sig selv igennem daggryets mørke gader
i søgen efter et fix af vrede.
Allen Ginsberg var en helgen-lignende figur.
Det var på en måde som at have en faderfigur.
Han var altid meget sober.
Nej, Allen Ginsberg var alt andet end en faderfigur.
Han var bestemt ikke en faderfigur.
Allen Ginsberg er en af dem, der er væk, som jeg virkelig savner.
Vi blev gode venner, og du ved,
han...
Jeg så ikke skidt ud som 19-årig dengang, og han var lidt vild med heteroseksuelle,
talentfulde...
...teenagedrenge,
så det er vel nok en del af det.
En ting, folk ikke ved om Ginsberg er, at han var en fantastisk danser.
Han lavede trin, som var så usædvanlige og spændende.
Og han havde altid en god dansepartner.
Normalt en fra turnéen, eller en vi samlede op på vejen.
Han dansede meget, Ginsberg.
"Og shaman svinger et magert ben til himlen,
og shaman ønsker, du bliver og kigger på.
Shaman er ligeglad med at spise nu.
Han har sin maling på og er klar til jive,
og shaman vil svaje og gestikulerer ud i rummet,
og shaman råber ja for dig og synger dine sorger,
shaman er ikke trofast, kun mod dig,
shaman gør det for dig, det ved du.
Shaman har sine øjne på violinen."
Der var denne længsel, Allens længsel,
efter enten at være Bob
eller efter, at Bob elskede ham mere.
Jeg kan huske, at Bob sagde: "Gå ud og syng på et gadehjørne."
Så det gjorde Allen.
At se Ginsberg var som at se Oraklet i Delfi.
Han var ligeglad med materiel rigdom og politisk magt.
Han var sin egen slags konge.
Men han ville spille musik.
Han havde opnået det, enhver international digter kan ønske sig.
"Jeg har set min generations største begavelser ødelagt af vanvid."
Det har meget få digtere gjort.
Måske Robert Frost.
"Løfter, der skal holdes, mil at gå, før jeg sover."
Whitman sagde: "Jeg er stor, jeg er mangfoldig."
Vi kan stadig huske de strofer.
Digtere i dag når ikke ind i publikums bevidsthed på samme måde.
Det var bemærkelsesværdigt, at Allen var brudt igennem.
I dag husker folk ting fra sange, sangtekster:
"Dit utro hjerte vil få dig til at græde."
"Lad være at ændre dit hår for mig, hvis du holder af mig."
"Jeg er i humør til kærlighed." "Sikke en forskel en dag gør."
"Jeg opfører mig pænt."
Allen ville have, man huskede hans strofer sådan,
men han var digter.
Han var ikke sangskriver.
Fra 1970 til 1975
var alle heltene af sang og poesi
helt på egen hånd
i ensomhed
i udøvelsen af deres kunst.
Dem, der skulle dø eller drikke sig ihjel,
som mange kunstnere gjorde, eller var på stoffer,
tog til
She'ol, som Kerouac gjorde.
Det er 170 kilometer fra havet her, begravet i Lowell.
Der fik jeg min poesi fra, Mexico City Blues.
Har du læst den?
Ja.
-Det er min favorit. -Ja, jeg har læst den.
Min gode ven Dave Whitaker gav mig et eksemplar.
-Hvornår? -I Minneapolis i 1959.
Jeg kan huske, at den blæste mig bagover.
Virkelig?
"Hvad er begravet i graven?"
"Støv."
"Perfekt støv."
"Perfekt støv i tiden."
Han skrev meget om at være død.
"Jeg gik engang i biografen ved midnat, 1940, Mus og Mænd hed filmen.
Den røde godsvogn rullede forbi på skærmen.
Ja, hr., livet bliver endelig træt af at leve.
I begge tilfælde stirrede det vilde ansigt ind i gadelys,
hvor skygger ilede ud af syne ind i minde-cellotid."
Ja.
Her er en.
"Død og ved det ikke.
Lever og gør.
De levende har en død idé.
En person er en levende idé.
Efter døden, en død idé.
Når sten bliver luft, er jeg der."
-Han er her. -Ja, han er her.
-Ja, sten er blevet luft. -Ja.
Lad os sidde lidt, slappe af.
Kerouac ærede livet.
Jeg skal læse alt, Kerouac har skrevet, igen.
Jeg har ikke gjort det, men jeg har tænkt på det på en anden måde.
On The Road,
han talte om livets vej.
"Mærkeligt at tænke på dig nu,
væk, uden korset eller øjne,
mens jeg går på det solrige fortov i Greenwich Village
i Manhattans centrum
en klar vinterdag,
og jeg har været oppe hele natten, snakket,
snakket,
læst Kaddish højt,
lyttet til Ray Charles,
blues råber højt på fotografiet.
Rytmen, rytmen,
og dit minde i mit hoved..." "Som et digt i mørket,
flygtet tilbage i glemsel,
ikke mere at sige,
og intet at græde over, blot væsnerne i drømmen.
Fanget i sin forsvinden,
sukker,
skriger med det.
Køber og sælger stykker af skygger.
Griner og græder over mahjong.
Tilbeder hinanden,
tilbeder guden i det hele.
Længsel eller uundgåelighed
og endelig, en vision,
døden forbliver din skygge.
Åh moder, hvad har jeg udelukket?
Åh moder, hvad har jeg glemt?
Åh moder, farvel,
med en lang sort sko.
Farvel med kommunistparti
i en ødelagt strømpe.
Farvel med seks mørke hår på en udvækst på dit bryst.
Farvel med din gamle kjole
og et langt sort skæg omkring vagina,
med dine øjne, med dine øjne af Rusland,
med dine øjne af ingen penge,
med dine øjne af tante Eleanor,
med dine øjne af chok,
med dine øjne af lobotomi,
med dine øjne af skilsmisse, med dine øjne af slagtilfælde,
med dine øjne alene,
med dine øjne,
Med din død fuld af blomster."
Hun går alene gennem byens husblokke
Åh, her er urenes tikken
Jeg så hende ved havnedokken
Hvor alle sømændene kommer ind
Måske ser han hende der igen
Hvor længe skal han vente?
En gang til for en smule tro
Fortæl mig lidt om stemningen på turneen.
-Hvis du spiller en ny sang, ikke? -Ja.
Og mange i publikum forventede en gammel sang, ikke?
Ja, Ratso, det er en af de første regler,
grundlæggende regler om forventninger.
Hvis man har store forventninger, bliver man skuffet.
Man skal ikke forvente noget.
-Men folk forventer bestemte ting. -Det er deres eget problem, Ratso.
Vi har ikke ansvar for alle, der går rundt med tunge forventninger.
-Hvem gider bekymre sig om det? -Ja.
De sad sammen i parken
Da aftenhimlen blev mørk
Hun kiggede på ham Og han følte en gnist
Kriblen i hans knogler
Og da følte han sig alene
Og han ønskede, han var gået lige
Og kiggede efter skæbnens simple luner
De gik videre langs den gamle kanal
Lidt forvirret, jeg husker det godt
Og stoppede ved et mærkeligt hotel
Med et skarpt neonskilt
Han mærkede nattens varme
Den ramte ham som et fragttog
Bevægede sig ved skæbnens lune
En saxofon spillet blidt et sted
Som hun gik ved arkaden
Hørte hun melodien rejse sig og falme
Solen stod op
Hun smed en mønt ned i en blind mands
Kop ved porten
Og glemte skæbnens simple luner
Han vågnede, hun var væk
Han så intet, kun daggry
Han stod op af sengen Og tog sit tøj på igen
Trak gardinerne fra
Fandt en besked, hun havde efterladt
Som han ikke kunne forstå
Om skæbnens simple luner
Han hører urenes tikken
Og går alene gennem byens husblokke
Finder hende ved havnedokken
Hvor alle sømændene kommer ind
Måske ser han hende igen
Hvor længe skal han vente?
En gang til For skæbnens simple luner
Folk siger til mig, det er en forbrydelse
At vide for meget i for lang tid
Hun skulle have taget mig Da jeg var ung
Hun ville være blevet sammen med mig
I stedet tager jeg til søs
Og mediterer
Over skæbnens simple luner
Jeg fratræder præsidentembedet ved middag i morgen.
Vicepræsident Ford bliver taget i ed som præsident
på det tidspunkt på dette kontor.
Jeg drømte, jeg så Skt. Augustin
I live som dig eller mig
Thomas Jefferson
sagde: "Folket
er den eneste sikre kilde til bevarelse af vores frihed."
...tæppe under sin arm
Og en jakke af rent guld...
Abraham Lincoln fornyede denne amerikanske artikel om tro,
og spørger: "Er der nogen bedre måde eller lige håb i verden?"
Gå væk.
Alle af vejen.
Ned.
Af vejen.
Kom ud, I begavede konger og dronninger...
Der er for mange, der kritiserer enhver institution
inklusive kongressen, præsidenten, flaget,
alt.
Det er på tide, vi rejser os og siger:
'Vi tror på institutionerne, og vi tror på Amerika."
Jeg synes, Amerika skal synge lidt.
Jeg ved, du ikke er alene
Nu taler vi om Bob Dylan, manden, det er ham, vi taler om.
Det, han prædiker i sine sange...
-Man kan ikke bruge mikroskop til alt. -I bruger ikke mikroskop.
-Man kan ikke bruge en skalpel sådan. -I bruger beskeden.
Det var så deprimerende,
at folk stod i kø i to dage for at se en mand.
Det viser bare,
at de har behov for noget eller nogen til
at redde dem eller sådan noget, ikke.
Men jeg gjorde det også.
Jeg ved det ikke.
Klokken fem om eftermiddagen dagen før koncerten.
Du havde været der et par dage. Du lagde an på mig, ikke?
Du ville have den her knap. Han troede vist, jeg var Dylan.
Ja, nemlig.
Det er der mange, der tror, Larry.
Det er da klart.
Tag brillerne af.
-Jeg er ikke ham. -Okay så.
Den lille skid Ratso, han var den værste.
Han klædte sig som Dylan og prøvede at tale som ham.
Han prøvede altid at indynde sig.
Han troede, han var Hunter Thompson, bare fordi han skrev for Rolling Stone.
Han ville ikke have andre med klarsyn i nærheden.
Skabte han problemer for dig?
Helt ærligt.
Skaber en kakerlak egentlig problemer i et hus?
Nej, det er bare en pestilens.
Van Dorp var en usædvanlig fyr.
Han er typen, der har brug for en fjende.
Han ville skabe fjender, hvor der ikke var nogen,
og det var han god til.
Han gjorde mange vrede, specielt køkkenpersonalet.
Han spiste to eller tre måltider, som faktisk var til andre personer.
Han spiste mere, end han skulle,
og jeg tror, han...
Jeg tror, han blandede sig i ting, han ikke skulle blande sig i.
Han var også meget paranoid.
Han sagde, hans værelse blev aflyttet.
McGuinn var som bekendt med på den turne,
og McGuinn gik meget op i sofistikeret elektronik,
så jeg siger ikke, det ikke blev aflyttet,
men heller ikke, at det gjorde.
Jeg ved det ikke med sikkerhed.
Alle billetter koster 8,50 stykket.
Hvordan var det publikum, I spillede for?
Jamen, de var alle
hysterisk glade,
så man får ikke meget ud af at spørge: "Hvordan var publikum?"
De ville skære halsen over på hinanden for at være der.
Sikke et skønt par.
I skal ikke skabe myter. Et par hvad?
De siger, alt kan erstattes
Men ikke alle afstande er tæt på
Så jeg husker alle ansigter
Af enhver mand, der har bragt mig hertil
Joan Baez og jeg kunne synge hvad som helst.
Vi kunne synge sammen i søvne.
Faktisk hørte jeg tit hendes stemme i søvne.
Her i denne ensomme flok
Er en mand, der sværger Det ikke er hans skyld
Hele dagen lang hører jeg ham råbe højt
Han råber, han bliver snydt
Jeg ser mit lys...
Joan var meget modig.
Selvdisciplineret.
Da jeg mødte hende, var hun som ankommet på en meteorit.
Og hun har aldrig forandret sig.
Hun virker altid, som om hun lige er ankommet på en meteorit.
Havde du ingen forbehold mod at tage med på turné?
Jo,
selvfølgelig.
Jeg mener,
det lyder nok...
...sjovt, men jeg havde også oplevet Dylan,
og du ved, hvor sjovt det kan være, på turné eller ej.
Så...
Men jeg vidste, der ville være en masse mennesker,
og jeg skulle have min egen familie med.
Det lød spændende.
Jeg havde også frihed
til at synge og danse på en måde, jeg ikke gjorde på min egen scene.
Måske kedede hun sig og begyndte at blive lidt frustreret.
Hun begyndte at hænge ud med folk, hun måske ikke skulle hænge ud med,
og...
Jeg ved ikke, hvad der skete.
Jeg sidder lige ved siden af Bob Dylan.
Du skal også ryge.
Engang klædte jeg mig ud som Bob. Det gjorde jeg i perioder.
Jeg tegnede små skægskubbe over det hele og et overskæg.
Så tog jeg hans hat på og noget hvidt i hovedet.
Du klæder dig altid så pænt
Du kastede en mønt til bumserne i dine unge dage
Jeg gik derhen uden, at nogen bemærkede det,
og så var jeg Bob Dylan.
Der var et bord med mad og kaffe,
og Louie var der, og jeg sagde: "Smukke, giv mig noget kaffe."
Og pludselig gav folk mig kaffe.
"Vil du have denne her? Vil du have mælk? Sukker?"
Jeg holdt bare en cigaret i hånden sådan her,
og så behandlede de mig som Bob.
"Vil du have dit og dat?"
Det var utroligt.
Lige indtil jeg sagde noget som for eksempel:
"For pokker, Louie."
Så gik det op for ham.
Jeg havde også paryk på, og mit hår stak ud nedenunder.
Forfærdeligt.
Det er som Henrik 8.'s hof eller sådan noget.
Hvem er Anne Boleyn? Hvem får øksen?
Der er den dynamik, og folk manøvrerer for at komme tættere på,
og så er der dem, der bruger dig til at manøvrere.
David Mansfield ville synge en sang med mig.
Gud.
Det ville trommeslageren.
Jeg kunne ikke se meningen med det.
Hvad gør makeup for dig?
Det ved jeg ikke.
Det gemmer grimheden lidt.
Alle ville selvfølgelig have deres chance,
deres plads i rampelyset,
men vi ved alle sammen, at man skal gøre det bedste for koncerten.
Og det var en ære at være der,
så det var ikke noget problem.
Hvem var du tættest på under turneen?
Det lyder sjovt, men jeg følte mig tæt på Bob.
Jeg følte mig tæt på ham fra første gang, jeg mødte ham.
Sådan har mange det sikkert.
Mick Ronson sagde til mig, da jeg sagde:
"Elsker du ikke Bob?" Han sagde: "Aner det ikke.
Han har aldrig talt til mig."
Engang da vi var i Massachusetts,
og folk begyndte at ankomme.
Jeg ved ikke, hvem de var, men de var ikke fra vores gruppe.
Bob og jeg var alene i kælderen, og Bob sagde: "Ronee, hjælp."
Jeg sagde: "Med hvad?"
Jeg havde det så dårligt med det bagefter, det var ikke meningen
at være led eller tankeløs over for Bob,
men jeg syntes, at jeg skulle behandle ham som alle andre,
hvis vi skulle være venner.
Men senere forstod jeg måske lidt bedre, hvad han bad om hjælp til.
Hvad var det?
Det voldsomme angreb fra fremmede, tror jeg.
Hallo, tag et billede med mig.
Hejsa.
Jeg var i parken med endnu et af mine modeljobs.
Parken er fuld af folk, der laver forskellige ting,
og pludselig hører jeg: "Hej, Kiss,"
og jeg er selvfølgelig ydmyget,
og så går det op for mig,
at det er ham, og så føler jeg mig endnu mere ydmyget.
Jeg mødte hende vist med hendes mor.
Hun var en sød pige.
Hun var meget ung,
men hun virkede ældre.
Alle vil være skuespiller, vil de ikke?
Men når man bor midt ude i ødemarken, og man siger det,
tror folk, man er...
...sindssyg.
Hun sagde til mig, at hun ville blive en berømt skuespiller en dag.
Okay.
Et par dage senere sagde han:
"Ved du hvad,
hvorfor kommer du ikke bare med os?"
Jeg tænkte: "Hvad skal jeg lave?"
"Du kan hjælpe med tøjet og hjælpe backstage."
"Just Like a Woman".
Hvad?
"Just Like a Woman"?
-Kender vi den? -Vi lader bare som om.
Det var en af de første koncerter.
Jeg var backstage.
Joan Baez havde bedt mig om at stryge hendes skjorte.
Et øjeblik efter hører jeg: "Hallo ... Sharon",
og der var et misligholdt klaver skubbet til siden.
Bob var bøjet ind over det,
og han gav mig det blik.
Han sagde: "Jeg har skrevet en sang om dig."
Ingen føler smerte
I aften imens jeg står i regnen
Og så når han til...
Og hun elsker som en kvinde
Men hun bryder sammen som en lille pige
Jeg brød sammen i gråd, fuld af tårer.
Det var vist T-Bone, der fortalte mig, at sangen var
ti år gammel.
"Just Like a Woman".
Hvad er ligesom en kvinde?
Intet som en kvinde.
Lav en protestsang.
Ja, her er en til dig.
Åh, søster, når jeg kommer for At ligge i dine arme
Bør du ikke behandle mig som en fremmed
Vores far ville ikke bryde sig om Måden du opfører dig på
Og du må forstå faren
Åh, søster, er jeg ikke en bror for dig
Og en, der fortjener kærlighed?
Og er vores formål ikke det samme Her på Jorden
At elske og følge hans vej?
Vi voksede op sammen
Fra vuggen til graven
Vi døde og blev født igen
Og så på mystisk vis frelste
Åh, søster, når jeg kommer Og banker på din dør
Vend dig ikke væk, du skaber sorg
Tiden er et hav, men den ender ved bredden
Måske ser du mig ikke i morgen
Bob Dylan som præsident.
Præsident for hvad?
Var han i en speciel tilstand dengang?
Var han anderledes end normalt?
Der var en Rolling Thunder-energi.
Det var hans opfindelse, og en masse mennesker dukkede op.
Så, jo.
Turneen var ikke veldefineret, så når de kom til en ny by,
og der var en lokal ven eller musiker,
så kunne de komme og spille.
For eksempel kom Joni Mitchell op og spillede et par sange i Connecticut.
Hun var så vild med det, at hun blev på turneen.
Hun blev en del af oplevelsen.
Hvordan endte I to på turen?
-Jeg ved ikke... Gennem Allen Ginsberg. -Jeg kom gennem Allen.
Jeg var færdig med et projekt
og var i en slags post-natal tilstand og ville se en koncert,
og så blev jeg suget ind i det og lagde alt andet på hylden.
Alt andet virkede mindre vigtigt i forhold til det her, som en oplevelse
og et eksperiment i sameksistens.
Hvad synes du?
Jeg synes, du skal komme ud på scenen nu.
Okay, jeg kommer.
Nogle dage så jeg det som en allegorisk ting eller en
gruppe pilgrimme på en slags rejse og søgen.
Idéen er, at man finder sig selv hjemme igen, men man skal igennem rejsen,
og når så man åbner det op til, at vi er her i USA,
og alle de ting, der betød noget for Bob,
når det gælder hinanden, folk-kulturen,
bliver kastet derind.
Og det er en anden historie.
Den amerikanske længsel efter forløsning.
Columbus opdagede ikke Amerika, der var allerede mennesker her,
men de stjal alt, de kunne få fat i.
Vores land, børn,
kvinder, hvad som helst, de tog det.
De efterlod os som et fattigt folk.
Mange af vores folk er hjemløse i vores eget land.
Men de bedste ting overhovedet,
som ikke havde nogen værdi,
var vores levemåde.
Det er smuk musik, når tordenen brager.
Det var sådan, jeg fik mit navn.
De fortalte, jeg skreg som en lille ørn.
Selv da jeg var en baby med ble, løb jeg lige ud i stormen.
Ja, jeg elsker det.
Der er meget kraft i lyn, det kan jeg godt fortælle dig.
Turneen er opkaldt efter høvding Rolling Thunder.
Så det gav mening at tage til indianer-reservatet Tuscarora
og spille der.
Vi lader vores gæster få deres mad.
Jeg har lige hørt, det bliver på cafeteria-måden.
Bob sad lige over for mig ved bordet, og han sagde:
"Kan du huske Peters sang om Ira Hayes?"
Og selv i dag er der ting at skrive om
for en cowboy, og jeg er en cowboy og indianer, halv indianer,
eller et menneske.
Dette er en sang om et menneske,
som også er indianer.
Og hvis I ikke husker hans navn,
gør I det nok efter denne sang.
Den hedder Ira Hayes.
Hvor skal jeg stå?
Hvor du vil er fint.
Kom og saml jer om mig, folk Og jeg vil fortælle en historie
Om Ira Hayes, en indianer Som I bør huske godt
Fra Pima-indianerstammen En stolt og fredfyldt flok
De dyrkede Phønix-dalen i Arizona-land
Ned ad deres grøfter i tusindvis af år Strømmede det løbende vand afsted
Indtil den hvide mand Stjal deres vandrettigheder
Og det løbende vand blev stille
Nu var Iras forældre sultne Og deres farm groede ukrudt
Men da krigen kom, meldte Ira sig Og glemte den hvide mands grådighed
Nu gik de op ad Iwo Jima-højen Med tohundrede og halvtreds mænd
Men kun syvogtyve overlevede og kunne gå ned ad højen igen
Men da kampen var forbi Og flaget var rejst
En af mændene, der holdt det højt Var indianeren Ira Hayes
Kald ham fordrukne Ira Hayes
Han svarer ikke længere
Ikke den whisky-drikkende indianer
Ej heller marinesoldaten, der drog i krig
Kald ham fordrukne Ira Hayes
Han svarer ikke længere
Ikke den whisky-drikkende indianer
Ej heller marinesoldaten, der tog i krig
Det her er en diplomatisk medalje fra USA.
Den har...
...en indianer og det første diplomatiske hold i USA.
Den blev uddelt i Philadelphia den 4. juli 1776.
Jeg har også hørt, at det er muligt, at det kan være de samme perler,
de største af dem, som Peter Minuit
byttede med vores folk for øen Manhattan.
Tak for alt. Hvad siger I, folkens?
Men på et tidspunkt er noget gået galt,
og vi håber, landet kan rettes op inden alt for længe,
for der er mange ting, der skal ændres, ikke kun her i landet, men i verden.
Bob.
Er I her stadigvæk?
Må jeg stille et spørgsmål?
William Zanzinger dræbte stakkels Hattie Carroll
Med et rør han drejede rundt Om sin diamant-ringfinger
På et Baltimore-hotel var spidserne samlet
Og politiet blev tilkaldt Og hans våben blev taget fra ham
De kørte ham til arresten Nede på stationen
Og anklagede William Zanzinger For overlagt mord
Og dig, der tror på skændsel Og kritiserer al frygt
Tag kluden væk fra dit ansigt
Det er ikke tid til tårer
Alt er tilgivet, når jeg ser Bob synge.
Det er så...
Jeg har aldrig set noget som hans karisma,
hverken før eller siden.
Og skønheden i sangene.
Det gør jeg ikke.
Jack Kerouac skriver vanvittigt hurtigt.
Jeg kan huske, du skrev hurtigt.
Jeg gav dig salat og rødvin, imens du skrev vanvittigt hurtigt.
-Det kan jeg godt huske. -Fantastisk.
William Zanzinger.
Kiggede ud over Stillehavet.
Det vilde Stillehav i Big Sur, ikke?
William Zanzinger. Hattie Carroll.
Det er en af dine bedste sange.
-En af de bedste sange, du synger. -Tak.
Hvorfor synger du den så nu?
Du vil ikke synge den længere.
Bob.
Jo, jeg vil.
Jeg rodede bare rundt i teksten.
-Jeg kan... -Kan du lide min kjole?
...virkelig ikke lide, at du giftede dig og...
Du blev gift først, og du fortalte mig det ikke.
Ja, men...
-Du skulle have fortalt mig det. -Jeg giftede mig med kvinden, jeg elsker.
Det er rigtigt.
Jeg giftede mig med manden, jeg troede, jeg elskede.
Se, det er der, tankerne kommer ind. Tankerne forvirrer dig.
Jeg er enig.
Det er hjerte. Det er ikke hjerne.
Hattie Carroll var køkkenpige
Hun var enoghalvtreds Og fødte ti børn
Hun vaskede op Og slæbte skraldet ud
Og hun sad ikke en eneste gang for bordenden
Hun gjorde bare rent Efter al maden på bordet
Og tømte askebægrene På et helt andet niveau
Blev dræbt af et slag Lå slået af et rør
Der sejlede gennem luften Og kom ned igennem rummet
Dømt og besluttet På at destruere alt det blide
Og hun havde aldrig gjort William Zanzinger noget
Og dig, der tror på skændsel Og kritiserer al frygt
Tag kluden væk fra dit ansigt
Det er ikke tid til dine tårer
I retssalen Bankede dommeren sin hammer
For at vise at alle er lige Og at retten er oprigtig
At ingen trækker i trådene Eller manipulerer bøgerne
Og at selv adelsmænd Bliver korrekt håndteret
Når politiet har jagtet dem Og fanget dem
Har lovens stige ingen top eller bund
Stirrede på personen Der slog ihjel uden grund
Som bare følte det sådan Uden forvarsel
Og han talte gennem sin kappe Så dybt og distingveret
Talte stærkt om straf og anger
William Zanzinger med seks måneders straf
Og dig, der tror på skændsel Og kritiserer al frygt
Begrav kluden dybt i dit ansigt
For nu er det tid til dine tårer
Men søvnen kommer ikke
Hele natten igennem
Dit utro hjerte vil afsløre dig
Du gik alene
Og råbte mit navn
-Tiden går, og historien skal ud. -Det har jeg forstået.
Jeg er kun oppe hele natten, mens tiden rinder ud.
Du har fandeme haft to uger, Larry.
-Til hvad? -Skaffe en historie, i stedet for...
Jeg gav dig en historie...
Som var fyldt med huller.
Men du er bureaukrat.
-Vrøvl. -Det er du.
-Hvad er det for noget pis? -Du er bureaukrat.
Du stiller mig forpulede Wall Street Journal-spørgsmål.
-Pis. -Sådan er dine spørgsmål.
Hele landet vil vide...
Du stiller mig spørgsmål om musikbranchen.
-Den er vel en del af det? -De unge gider ikke læse det.
-Hvor ved du det fra? -Jeg har spurgt dem.
...Og sig mit navn
Rolling Stone Magazine var interesseret i økonomien i det og honorarerne.
Hvorfor spiller de på større og større steder.
Sådan nogle spørgsmål var jeg skideligeglad med.
Det, der interesserede mig, var at skildre den kulturelle begivenhed.
-Vil du have en øl? -Ja.
-Sådan. -Tak.
Der er ikke mange Medicier længere,
og uanset om man er på tour med en masse mennesker,
eller om man laver en film
eller et andet kreativt arbejde, der kræver ressourcer,
kræver det penge.
Så man må spørge nogen, som tror på, de får deres penge tilbage,
og måske lidt mere.
Så ja, der er altid den spænding mellem kunst og forretning.
-Hvad med at stryge en af Jacks? -Han siger, vi skal tage Muleskinner.
-Muleskinner. -Stryg Muleskinner? Okay.
Jeg snakker med Bob om det.
-Skal Allen lave noget? -Fem minutter.
Man får en andet syn på det, hvis...
Allen.
De kender ikke Joan Baez eller andre.
Og hvis du stiller dig op og læser digte i for lang tid, så forsvinder de.
To minutter.
To minutter er rigeligt.
-Okay. -Skal der mere ud?
-To minutter. -Vi streger stadig.
Koncerten varede først tre timer.
Ginsberg, som oprindeligt var med,
fik ikke tildelt tid til at optræde under koncerten,
så han blev droppet.
Han og Peter Orlovsky blev bagageansvarlige.
Vi stillede vores tasker uden for døren, og så tog han dem hver dag.
Er du bagageansvarlig?
-Jeg giver også massage. -Du er digter.
Jeg gør mig nyttig med...
Jeg hjælper Chris med nyhedsbrevet og sender det ud.
-Løber du ærinder? -Ja.
Det fatter jeg ikke.
Hvad er det for en turné?
-Det er en god turné. Jeg øver banjo. -Du er en skidegod digter.
Hver morgen har jeg...
-I morgen skal vi sidde med Allen... -Og hvad?
Når vi vågner, sidde og meditere.
Til en fest i Gordon Lightfoots hus, Toronto, Canada.
Joni Mitchell optrådte med sine nye sange.
Hun spillede ingen hits,
og publikums reaktion var lidt lavmælt ved de nye sange,
hvilket er normalt med nye sange.
Jeg kan huske, hun bagefter sagde:
"McGuinn, jeg ved ikke, hvorfor jeg er så bange derude."
"Du spiller kun nye sange. Du bør spille noget, de kender, så de løsner op."
Hun sagde: "Nej, det kan jeg ikke. Det er en dårlig idé."
Jeg beundrede hende for hendes mod til kun at spille nye sange.
Hun skrev denne sang om turnéen, på turnéen og til turnéen.
Okay, d-mol.
Ja, noget dissonans.
Jeg havde proklameret, at mine tre mandlige yndlingssangskrivere
var Bob Dylan, Leonard Cohen og Kinky Friedman.
Så Joni begyndte at udspørge mig backstage en dag og sagde:
"Hvad mener du med mandlige?
Hvorfor laver du distinktionen mandlige sangskrivere?
Hvad med mine ting?
Karakteriserer du ikke mine ting
på samme niveau som Bob og Leonard Cohen?"
Og så havde vi en lang diskussion om
mandligt versus kvindeligt perspektiv og anima, animus,
den mandlige-kvindelige dynamik og det hele,
men det blev en langtrukken konfrontation, og derigennem blev vi forbundet.
Ingen anger, prærieulv
Vi kommer bare fra så forskellige omstændigheder
Jeg er oppe hele natten i studierne
Og du er oppe tidligt på din ranch
Du børster en ung hoppes hale
Mens solen står op
Og jeg er på vej hjem med min optager
Det er ikke til at forstå
Hvor tæt på knogler og hud
Og øjne og læber, man kan være
Og alligevel føle sig så alene
Og alligevel føle sig forbundet
Som stationer på en rute
Du er ikke en flugtbilist, nej
Der farer afsted
Du samlede bare en tomler op
En fange af de hvide striber På motorvejen
Vi så en bondegård brænde ned
Midt ude i ødemarken
Midt om natten
Og vi kørte lige forbi den tragedie
Indtil vi drejede ind ved et vejsidelys
Og et lokalt band spillede
Lokale dansede på gulvet
Og pludselig
Står prærieulven ved min dør
Han skubber mig op i et hjørne Og han accepterer ikke et nej
Han trækker mig væk fra dansegulvet
Og vi danser tæt og langsomt
Han har en kvinde derhjemme
En til natten Og nu vil han have en til dagen
Hvorfor skulle du blive så fuld
Og lede mig ad den vej
Du samlede bare en tomler op
En fange af de hvide striber På motorvejen
-Lad os ringe til Hopper. -Lad mig skifte kanal.
Hvorfor har du det?
Hvilken? Kanal 31?
-Giv mig... -Okay.
Okay.
Jeg tog mine bekymringer Med mig til Madame Ruth
Du ved, sigøjneren med tanden Med guldbelægning på
Hun har et sted på 34th and Vine
Der sælger hun små flasker kærlighedseliksir nummer ni
"Poesi er
det naturlige objekt, hvor vi er nu,
det er altid passende symbol,
så man behøver ikke finde på romantiske myter,
diamantdansere ved havet.
Pennens kradsen eller larmen bag baren
er en del af musikken."
Hun bøjede sig ned, Vendte sig om og blinkede til mig
Hun sagde: "Jeg blander det her i vasken."
Det lugtede af terpentin...
Jeg har aldrig troet mere på USA,
end jeg gør i dag.
Vi har et USA, som med Bob Dylans ord
har travlt med at blive født,
og ikke med at dø.
Jeg var meget glad for Jimmy Carter.
Jeg synes, han var fuld af sjæl, en interessant mand,
og han kunne lide mig.
Så jeg bevarede et forhold med ham længe.
Det var ham,
der fik mig med i Rolling Thunder-koncerten den aften.
Jimmy Carter.
Det er en anden historie.
Jeg var et af de yngste medlemmer af kongressen,
så jeg var...
Jeg var splittet mellem to generationer.
Jeg blev hevet i begge...
Vil man udrette noget, skal man enes med folk i kongressen, som...
Man får ikke noget igennem længere, fordi ingen vil,
men i min tid gjorde man en indsats for at enes med de fyre,
og de fleste var noget ældre end mig,
og Dylan blev betragtet som fjenden af mange af dem.
Jeg voksede op i en tid, hvor man ville være voksen,
man ville drikke martini med sin far,
og nu stolede man ikke på nogen over 30.
Jeg er fanget midt i det, og jeg sidder med alle de ældre mænd i kongressen.
Det er et interessant dilemma.
Min egen interesse i retssystemet er meget dybtfølt.
En af kilderne til min forståelse af, hvad der er rigtigt og forkert,
kommer fra en meget nær ven,
en stor digter, kaldet Bob Dylan.
Efter at lytte til hans sang om "The Ballad of Hattie Carroll"
og "Like a Rolling Stone"
har jeg lært at værdsætte den dynamik, der er i et moderne samfund.
Jeg er vokset op som søn af en jordbesidder,
men jeg tror ikke, jeg forstod forholdet mellem
jordbesidderen og landarbejderne,
før jeg hørte Bob Dylans sang
"I Ain't Gonna Work On Maggie's Farm No More".
Jeg tog til et møde, vistnok i Atlanta.
Jimmy var der, og han og jeg talte om nogle ting,
og jeg kan ikke huske, hvad vi var midt i,
men jeg sagde, jeg ville ringe samme aften,
så vi kunne afslutte samtalen, for jeg skulle til lufthavnen.
Jeg stiger på flyet for at komme hjem,
men vi bliver fanget i en storm, og vi bliver fløjet til Niagara Falls,
og jeg sidder på et tarveligt lille motel, som flyselskabet arrangerede.
Jeg ringede til Jimmy om, jeg ikke var nået hjem,
men vi kunne tale næste dag. Han spurgte: "Hvor er du?"
"I Niagara Falls." Og han sagde:
"Du har fået jackpot,
for Bob Dylan spiller Rolling Thunder-koncert
der i aften, og du kan se den."
Han sagde: "Jeg ringer og får dig ind."
Dylan, du er smuk.
Onkel Sam skal synge
en af sine versioner af "The Star-Spangled Banner".
Damer og herrer...
Jeg har set de største begavelser fra min generation ødelagt af vanvid,
sultne, hysteriske...
Dette er en sang om et menneske, som også er indianer.
Lad Amerika blive Amerika igen.
...og hvis du ikke kan huske det...
Lad det være den drøm, det var engang.
Undskyld, I kan ikke...undskyld.
Du må ikke filme herinde.
Hvorfor må jeg ikke filme herinde?
Han filmer.
Hvilken organisation er I fra?
-Ved du, hvor du skal hen? -Nej, du må spørge ham.
Beklager alt bøvlet.
Vi vidste ikke, du kom...
Tydeligvis.
Vi var lige i nærheden.
-Jeg hørte, det var dig. -Jeg vil gerne filme.
Ja, det er fint.
Jeg beklager problemerne.
Hej, alle sammen.
-Bob, hvordan går det? -Godt.
...men hvis du virkelig
vil hjælpe fyren,
og din agenda er social snarere end en, der handler om optagelserne,
så giver det nok mening at kommentere det på et værelse.
Forstår I? Jeg kender ikke jeres motivation.
Jeg har ikke skænket det mange tanker.
Der er nok et Top 40 AM-problem.
Omvendt kan der være en masse sort radioafspilning,
for eksempel østpå.
-Der kan være AM-afspilning. -WWRL har sikkert plads.
Det er en unik udtalelse fra Bob Dylan.
Dem der vil kan afspille det, men det skal ud,
så folk kan gøre med det, hvad de vil.
Men med de forbehold
vil du prøve at gøre, hvad du kan for manden,
så det skal nok gøres så hurtigt som muligt.
Det er det, han vil.
Pistolskud lyder højt i barens nat
Ind kommer Patty Valentine Fra den øverste gang
Hun ser bartenderen i en pøl af blod
Hun skriger: "Åh gud, De har dræbt dem alle sammen."
Hvis de kan få det ud inden for en uge, er det godt.
Det er tidsnok.
Rubin Carter var en fantastisk bokser, mellemvægt,
der var blevet uskyldigt dømt
for et mord i New Jersey,
og som nu sygnede hen i Rahway-statsfængslet.
Bob skrev sin fantastiske sang
"Hurricane," og var meget optaget af at få ham ud.
Jeg havde skrevet sange om boksere før, så det var ikke noget nyt,
men jeg havde ikke tænkt på Hurricane,
for jeg kendte ikke Hurricane.
Den krydsede ikke min vej.
Jeg købte bogen og læste den.
Jeg noterede mig mentalt om, at hvis jeg kom østpå,
skulle jeg besøge ham.
Så vidt jeg husker, var vi der det meste af dagen.
Vi ankom om morgenen og forlod ham, da det var mørkt.
Det gik op for mig, at den mands filosofi og min filosofi gik hånd i hånd.
Og man møder ikke mange,
man ved er på samme vej, mentalt.
Dylan var anderledes end andre, der kom og besøgte mig.
Andre personer stillede det oplagte spørgsmål:
"Rubin, er du skyldig?"
"Begik du den forbrydelse?"
"Gjorde du det?"
Men det spurgte Dylan ikke om.
Slet ikke. Det var, som om han søgte efter noget andet.
Som om han spurgte:
"Hvem er du, mand?"
"Er du det, jeg ser?"
En ven sendte mig hans sangtekster, så jeg kunne læse dem,
så jeg havde en idé om, hvem jeg talte med,
og...
...jeg fandt noget meget interessant,
som forbandt os.
Vi var begge performere og vil behage publikum.
Mig med det stygge venstre-hook,
hvis forældre var opvokset i Jim Crows sydstater,
og Dylan, troubadouren.
Du kom tilbage og havde en idé til en sang?
-Ja. -Hvorfor?
Jeg mener, er det tilbage til protesterne?
Er det Hattie Carroll om igen?
Der er begået en uretfærdighed, og det kan ske for alle.
Og det skal vi vide.
Denne sang hedder "Hurricane".
Hvis du har en slags politisk magt,
kan du hjælpe os med at få denne mand ud af fængsel
og tilbage på gaden.
Pistolskud lyder højt i barens natteliv
Ind kommer Patty Valentine Fra den øverste gang
Hun ser bartenderen i en pøl af blod
Hun skriger: "Åh gud, De har dræbt dem alle sammen."
Her kommer historien om Hurricane
Manden, myndighederne anklagede
For noget han aldrig havde gjort
Han blev smidt i en fængselscelle Men han kunne være blevet
Verdensmester
Tre lig, der ligger der, ser Patty
Og en anden mand kaldet Bello Gik rundt på mystisk vis
"Jeg gjorde det ikke" Han løfter hænderne i vejret
"Jeg røvede bare kassen, forstår I
Jeg så dem tage afsted," siger han, og han stopper
"En af os burde ringe efter politiet."
Så Patty ringer efter politiet
Og de ankommer til gerningsstedet Med deres blinkende røde lygter
I den varme New Jersey-nat
Imens, langt væk i en anden del af byen
Kører Rubin Carter og et par venner rundt
Topkandidaten Til mellemvægtstitlen
Han havde ingen ide om det lort Der skulle til at ske
Da politiet dirigerede ham Ind til siden af vejen
Ligesom gangen før det Og gangen før det
I Paterson er det bare sådan, det er
Hvis du er sort, kan du lige så godt Blive væk fra gaderne
Med mindre du vil tage skraldet
Det beskyldte Alfred Bello politiet for
"Jeg og Arthur Dexter Bradley Kørte bare omkring
Vi så to mænd løbe ud De lignede mellemvægtere
Hoppede ind i en hvid bil Med nummerplader fra en anden stat
Og frøken Patty Valentine Nikkede bare med hovedet
Politiet sagde: "Vent et øjeblik, Ham her er ikke død."
Så de tog ham med til hospitalet
Og selvom den mand knap nok kunne se
Sagde de til ham, han kunne identificere Den skyldige mand
Klokken fire om morgenen slæber de Rubin ind
De tog ham med til hospitalet Og førte ham ovenpå
Den sårede mand kigger op Ud af sit ene døende øje
Siger: "Hvad har I taget ham med for, Det er ikke ham."
Ja, her er historien om Hurricane
Manden, myndighederne beskyldte
For noget han aldrig havde gjort
Han blev smidt i en fængselscelle Men han kunne være blevet
Verdensmester
Fire måneder senere Står ghettoerne i flammer
Rubin er i Sydamerika Han kæmper for sit navn
Arthur Dexter Bradley røver stadig
Og politiet presser ham De leder efter en at anklage
"Kan du huske det mord, Der skete i en bar?"
"Kan du huske Du sagde, du så flugtbilen?"
"Vil du gerne spille bold med loven?"
"Tror du, det kunne være den bokser, Du så løbe den nat?"
"Husk nu, at du er hvid."
Arthur Dexter Bradley sagde: "Jeg er ikke sikker."
Politiet sagde: "En stakkels dreng som dig trænger til en chance.
Vi har dig for motel-indbruddet Vi har talt med din ven Bello
Du vil ikke tilbage til fængslet Vær en god kammerat
Du vil gøre samfundet en tjeneste
Den skiderik er modig og bliver endnu modigere
Vi vil have ham i fængsel
Vi vil hænge Det tredobbelte mord op på ham
Han er ikke nogen Gentleman Jim"
Rubins retssag var allerede bestemt
Retssagen var et cirkus Han havde aldrig en chance
Dommeren lod Rubins vidner Være drukkenbolte fra slummen
For de hvide, der så på Var han en revolutionær bums
Og for de sorte Var han bare en tosset sort mand
Ingen tvivlede på At han trykkede på aftrækkeren
Og selvom de ikke kunne finde pistolen
Sagde statsadvokaten Det var ham, der gjorde det
Og den helt hvide jury var enige
Rubin Carter blev uskyldigt dømt
Forbrydelsen var overlagt mord Gæt, hvem der vidnede?
Bello og Bradley, og de løj begge to
Og aviserne De legede alle med på deres leg
Hvordan kan en sådan mands liv
Være i hænderne på sådan et par fjolser?
At se ham blive uskyldigt dømt
Jeg kunne ikke lade være med At skamme mig over at bo i et land
Hvor retfærdighed er en leg
Alle de kriminelle i deres jakkesæt og slips...
"Alle de kriminelle i deres jakkesæt og slips
kan frit drikke martini og se solen stå op."
"Mens Rubin sidder som Buddha i en tre kvadratmeters celle,
en uskyldig mand i et levende helvede."
Jeg syntes, det var så godt.
For "Hurricane"-balladen
sender et uforglemmeligt budskab om, at der ikke er retfærdighed til.
Forstår du?
Så Dylan spredte ordet vidt omkring.
Det er historien om Hurricane
Men den er ikke slut Før de renser hans navn
Og giver ham den tid tilbage Han har siddet inde
Han blev smidt i en fængselscelle Men han kunne være blevet
Verdensmester
Lad mig præsentere dig.
Mange, der hjalp mig, var hvide mennesker,
og det må have overrasket myndighederne,
for de påstod, jeg begik den forbrydelse på grund af had til hvide mennesker.
Men her er alle de hvide mennesker,
der kommer for at hjælpe denne stakkels sorte fyr,
som er i fængsel for noget, han ikke har gjort.
Jeg mener, det er skønt.
Hvad sker der, hvis domstolene siger nej?
Skal du i retten igen?
Hvis domstolene siger nej, kæmper vi videre.
Der er ikke noget, der hedder nej.
Der er kun ja,
og vejen er lige ud, og vi bliver ved at gå.
Bob er altid søgende.
Hver gang jeg ser Bob nu, og vi ser ikke hinanden ofte,
men hver gang jeg ser ham, spørger jeg: "Har du fundet det, Bob?"
Og Bob siger: "Ja, jeg har fundet det."
Men det ved jeg, han ikke har, for han søger stadig.
Han siger altid: "Hvad søger du efter i dag?"
Jeg siger: "Hvad?"
Han siger: "Jeg ved, du søger. Hvad søger du?"
Jeg siger: "Jo, Hurricane, jeg søger efter den hellige gral."
Han siger: "Hvad?"
Jeg siger: "Jeg søger, til jeg finder den, ligesom Sir Galahad."
Det er den, jeg leder efter.
Fem minutter.
Synes du, han er et geni?
Om Bob Dylan er et geni?
Det ved jeg ikke. Det er et underligt ord.
Måske.
Det bedste, han har gjort, er at samle en gruppe yderst motiverede
og ambitiøse mennesker på et tog uden styring
og lade dem blive den mest ekstreme udgave af sig selv.
Er det sådan, du vil beskrive, hvad der skete?
Jeg ved, det er det, der skete med mig.
Lad os gå.
Hvorfor kom du for at tale med mig?
For at prøve at gøre krav på mit
og sige: "Her er jeg, det her er mig. Jeg har lavet det her."
Du bruger det.
Det her ville ikke eksistere uden mig. Jeg er filmskaberen her.
4. december, 1975, Montreal, Canada,
den sidste planlagte koncert for Rolling Thunder Revue.
Vi skygger samles i slutningen af Rolling Thunder-turneen.
Lad os tage afsted. Luther?
Vi startede med at prøve at gendanne Amerika.
Vi opdagede en vis portion sandhed om os selv.
Gamle venner, som troede, deres kærlighed var gået tabt,
kunne mødes og konfrontere hinanden
og synge i en elektrisk mikrofon
for at tilfredsstille behovet hos massevis af unge mennesker med længsel,
som havde ledt efter en slags forening og fællesskab
og deri så et billede af det fællesskab.
Var turnéen en succes?
Turnéen var en katastrofe.
Jeg sagde, vi burde spille på steder til 20.000 personer,
men i stedet ville de spille på små steder,
og der er 16 til 18 personer på scenen og 15 medhjælpere,
busser, hotelværelser og catering og koncerter for 3.000 personer.
Så man mister en bunke penge.
Vi var i minus, før vi kom i gang.
Nej, det var ikke en succes.
Ikke hvis man måler succes i profit.
Men det var et slags eventyr.
Så på mange måder, jo, så var det en succes.
Lad os gå.
Vi skal afsted.
Hvad er der tilbage af turnéen i dag?
Intet.
Ikke én eneste ting.
Aske.
Mor, vask blodet af mit ansigt
Jeg kan ikke se igennem det længere
Jeg har brug for en at tale med Og et nyt sted at gemme mig
Jeg føler, jeg banker på himlens dør
Banker, banker, banker på himlens dør
Mor, jeg kan høre tordenen brage
Ekko fra Guds fjerne bred
Jeg kan høre ham kalde ud efter min sjæl
Jeg føler, jeg banker på himlens dør
Banker, banker, banker på himlens dør
Jer, der så det hele, eller så glimt og fragmenter,
brug os som et eksempel,
få styr på jer selv,
tag jer sammen, find jeres fællesskab,
find en form for forløsning af jeres egen bevidsthed,
bliv mere opmærksom på jeres venner,
jeres arbejde,
jeres egen meditation,
jeres egen kunst,
jeres egen skønhed.
Gå ud, og gør det for jeres egen evighed.
Banker, banker, banker på himlens dør
MED BOB DYLAN
EKSTRANUMMER
Stærk chili i den brændende sol
Støv i mit ansigt og på min kappe
Undertekster af: Lill Maxen