PODLE SKUTEČNÉHO PŘÍBĚHU
Musíme jít! Vem děti! Musíme jít domů!
Šílená ženská.
THE NEW YOUR TIMES
-My o vlku. Jak to šlo? -Skvěle.
-Máš ten svůj zdroj? -Jistěže.
Dobře.
Dano, přidáme ti k tomu článku Rosenbluma.
Cože?
Máš málo lidí. A víš, že s Postem nerad prohrávám.
-S Postem neprohrajeme. -Nechtěj, ať začnu se Journalem.
-S Journalem taky neprohrajeme. -Obzvláště když pomůžu.
-Co jako budeš dělat? -Mám Sandberga.
Ty jsi s ním mluvil?
-Příští týden mám schůzku. -Kdy?
Do pondělní schůzky o titulní straně chci vědět o všem, co máte.
Mezitím si vyměňte poznámky.
-Kdy příští týden? -Ještě to není určené.
Takže tohle celé se zakládá na schůzce, kterou ještě ani nemáš.
Ne, řekl jsem, že to není určené, ale příští týden.
-Ne, řekls, že to není určené. -Ne, řekl jsem, není určené, do...
-To myslíš vážně? -Ne. Ano.
-Dano? -Řekl jen „Sandberg“
-a najednou dělá na mém článku? -Dano.
Protože já jsem za tebou přišla tisíckrát a nikdy to nebylo tak snadné.
Až se s ním sejdeš, řekni mu, že ho zdravím.
Protože já jsem tu schůzku,
-kterou prý budeš mít, už měla. -Dano. Dano.
Co?
Do prdele.
-Moment. -To jsem já.
Slyšela jsem, co se stalo.
Rosenblum všude roznáší, že teď dělá na tvém článku.
Já toho pitomce nemohu vystát.
Proč stále kojíš? Jordanovi je už rok.
Protože Světová zdravotnická organizace doporučuje
kojit do dvou let a déle.
Ten kluk má pusu plnou zubů, D.
Brzy bude schopen vyhláskovat „mléko“.
-Nebolí to? -Je to dobrý způsob, jak si zůstat blízcí.
-Jak se máš? -Halenku mám skoro suchou.
Na halenku se neptám.
Prosím, neizoluj se.
Neizoluju se, zrovna se bavíme.
Víš, jak to myslím, D. Pracuješ, jdeš domů.
-Nic víc neděláš. -Jsem svobodná matka.
Dobře. Když nechceš mluvit se mnou, tak bys měla mluvit s někým jiným.
-Jsem v pohodě. -Podle mě nejsi.
Kdybych nebyla, řekla bych ti to.
A teď, když dovolíš,
musím jít zařídit, aby se mi malý Rosenblum neplet do článku.
-Jak se vede, Manny? -Dobrý večer, slečno Canedyová.
Předtím jsem viděl prcka. Už to žádný prcek není.
Komu to říkáš?
Ahoj. Omlouvám se, že jdu pozdě.
-Jak se má? -Spí.
Stále?
Doufám, že mu něco není.
Ne. Ne, ten kluk lítal po parku jako zběsilý.
-Musela jsem ho odtamtud tahat. -Díky, Kaleshio.
-Měla bys jít domů. -Dobře, jen to tu dodělám
-a přijdu zase zítra, jo? -Dobře.
Už jdu.
Všechno mu řekni, mami.
OTCŮV ODKAZ
„Drahý Jordane,
chci ti říct, že kluci můžou klidně brečet.
Pláč může někdy ulevit velké bolesti a stresu.
Nemá to nic společného s tvým mužstvím.“
To napsal tvůj táta.
Tohle celé napsal jen pro tebe.
Napadlo, mě že bys to měl slyšet, protože hodně pláčeš.
Drahý Jordane, jestli tohle čteš,
znamená to, že jsme se nějak prodrali bolestnými roky
a že jsi dostatečně starý na to, abys pochopil vše, co ti chci říct.
Tvého otce Charlse Monroea Kinga jsem poprvé uviděla
v obýváku domu, kde jsem vyrůstala.
Bylo to na jaře roku 1998.
A byla jsem navštívit tvého dědečka na jeho narozeniny.
Tak, lásko, jak se má Dwayne?
-Mikeu, honem. -Mami, řekla jsem ti, že jsme se rozešli.
Plameny se mohou opět rozhořet. Koukni se na svého bratra.
Pamatuješ, jak se s Charlene rozešli?
Jo. Divím se, že ho vzala zpátky.
Nikdy nevíš. Volalas mu?
A proč bych to dělala?
-To ty jsi říkala, jak je dokonalý. -Mami.
-Dělá na Wall Street. -Mami.
-Škola pro vyvolené. -Já vím.
-Umí italsky. -Nevrátíme se k sobě, jasné?
-Je konec. -Nikdy nevíš.
Ne, mami. Něco prostě víš.
Podívejme se.
Omlouvám se.
Pomodlíme se?
Požehnej nám, Pane,
a tyto dary, které díky tvé štědrosti přijímáme
skrze Krista našeho Pána. Amen.
-Amen. -Amen.
Kdo tu kouří trávu?
Do prdele.
Vy víte, že tenhle dům je po větru, že?
-Dáš si práska? -Víš, že nekouřím.
Zhulená nemůžu uvažovat.
-Pomohlo by ti to se uvolnit. -Já jsem uvolněná.
Myslíte, že se potřebuju uvolnit?
-Co? Myslíte? -Holka, jo.
-Dobře, možná jsem poněkud napružený typ. -Poněkud?
Jsem z nich ve stresu.
Proč asi bydlím v hotelu.
Ze stejného důvodu, proč tady my hulíme.
Jen nechápu, proč je s ním už tolik let.
-Miluje ho. -To není láska. To je strach.
Bojí se, že bude sama.
Tak to je, Mikeu?
Takové to je, když se dva vezmou?
Co je jaké?
Nebojíš se, že zůstaneš sám?
Ne, fakt ne.
Sakra, občas si přeju, aby mi dala pokoj.
-Ale jsi šťastný? -Jo.
-Hádáme se a tak, ale jo. -Vidíš, naděje žije.
Teď jen musím najít toho správného chlapa.
Hodně štěstí.
Muži jsou luxus. Ne nutnost.
-Zatraceně. -Zatraceně.
Nekecám.
To je vidět.
-Je tu zima. Uvidíme se uvnitř. -Dobře.
-Ahoj. -Ahoj.
Znám se a vaším otcem.
-Vy jste Dana nebo Gwen? -Dana.
Ta novinářka.
A vy jste?
První seržant Charles King k vašim službám.
-Jste voják. -Ano, paní.
Váš táta byl kdysi dávno můj výcvikový důstojník.
Přišel jsem mu to jen pověsit.
Brzký dárek k narozeninám.
761. tankový prapor.
Jedni z nejstatečnějších mužů, kteří bojovali ve druhé světové.
Váš táta a já jsme oba tankisti, takže se vzájemně obdivujeme.
Co vy na to?
Je to krásné.
-Je to pointilismus? -Ano, paní, je.
Jako Georges Seurat.
Zabere to více času, ale myslím, že to stojí za to.
-To jste kreslil vy? -Ano, paní.
Technicky je to malované.
Ale nebudu vám to zazlívat.
Víte, seržant o vás často mluví.
-Skutečně? -Bez přestání. O všech třech.
Jste jeho pýcha a radost.
-Je tu? -Ano, paní.
Je venku na verandě.
Řekl jsem mu, ať tam počká, než to pověsím.
Omluvte mě na okamžik.
-Dobré ráno, tati. -Dobré ráno.
Krásné narozeniny.
Vím, že je máš až zítra, ale jsou to doutníky,
tak ať je nevidí máma.
Děkuji, lásko.
Máš tu kamaráda.
-Už ten obraz pověsil? -Ještě ne. Ale bude se ti líbit.
Je talentovaný, že? A pohledný.
Gwen už se s ním seznámila?
Ne, celé dopoledne je pryč s mámou.
Řekni mu, že sis něco zapomněla v hotelu
-a sestra si chce půjčit tvoje auto. -Tati.
-Jen se snažím pomoci. -Tak toho nech.
Dobře.
Promiňte. Zdravím.
Mohu vás o něco požádat? Zapomněla jsem si na hotelu telefon
a sestra si chce půjčit auto, až se vrátí.
Mohl byste mě tam hodit?
-Můžu zapnout rádio? -Jistě.
-Jakou hudbu posloucháte? -Mělo by tam být cédéčko.
-Evergreeny? -Jo, to jsou Spinners.
-Moc toho nenamluvíte, co? -Jo, namluvím.
-Když mám o čem mluvit. -Dobře.
-Takže táta byl váš výcvikový seržant. -Ano, paní.
Naučil mě být vojákem.
Mám štěstí, že jsem ho potkal. Oba vaše rodiče.
Hodně mi pomohli.
To je dobře.
Jeď! Potřebuješ pozvánku?
Omlouvám se.
Holku sice z města dostanete,
ale město z holky ne.
Víte, že jsem novinářka, takže se vás musím zeptat.
Jak vám mí rodiče pomohli?
Rozvádím se.
-To je mi líto. -To není třeba.
Vaše máma umí skvěle poslouchat
a táta mě vždy zve na sledování zápasů.
-Táta? -Ano, paní.
Neberte si to špatně, svoje rodiče miluju,
ale myslím, že bez těch vašich bych to nezvládl.
-Proč se tak divíte? -Nevyrůstal jste s nimi.
-A co vy? -Co já?
Máte někoho?
Divím se, že vám to rodiče neřekli, když si tak moc povídáte.
Jsem svobodná. Čerstvě.
Poslyšte, zítra mám přijít do domu na grilovačku.
Mohl bych vás cestou vyzvednout, jestli chcete.
Jo, to by bylo skvělé.
-Co takhle v 9:00? -Brzo.
To bude skvělé.
Nechci uklidit. Přijďte později.
-Tady je Charles King. -Kdo?
-První seržant Charles King. -Do prdele.
-Kolik je hodin? -8:49.
Požádala jsem o probuzení, moc se omlouvám.
Nic si z toho nedělejte.
Hned budu venku.
To nic. Nespěchejte.
Nebude mi to dlouho trvat. Slibuju.
-Až budete, tak budete, já budu tady. -Do prdele!
-Moc se omlouvám. -Stálo to za počkání si.
-Ahoj. -Ahoj.
-Máte hlad? -Něco bych snědla.
Tak dobře. Prosím.
BISTRO U SPARKYHO
Proč ses dal k armádě?
Disciplína. Cestování.
A miluji svou zemi, tak jsem chtěl jít sloužit.
A navíc, kamufláž mi zvýrazňuje oči.
-Je to tvrdé povolání. -Ano, paní, to je.
Nemusíš mi říkat „paní“.
Já vím. Sám nechci.
-Belgická vafle. A brambory bokem. -Děkuji.
A mám tu míchaná vajíčka z bílků a vločky.
-Výborně. Dobře. -Máte tam trochu hnědého cukru navíc.
Určitě nechcete ovoce nebo něco jiného?
Ne, děkuji. Tak mi to stačí. Díky, paní.
Když budete něco chtít, řekněte mi.
-Promiňte. Zdravím. -Zdravím.
Já budu k těm bramborám potřebovat pálivou omáčku
-a trochu dolít, prosím. -Jistě.
-Jak dlouho jsi v armádě? -Malý moment, promiň.
Dobře, děkuji.
Už je to 11 let.
Chci sloužit dalších devět a do důchodu jít jako nadrotmistr.
Pak se chci zaměřit na své malování.
-Kdo je tvůj oblíbený malíř? -Ty se dost vyptáváš.
Nemoc z povolání.
Tak když to musíš vědět, mám dva.
-Georges Seurata? -Jo.
-A Clauda Moneta. Toho znáš? -Jistěže.
Ten je u mě na prvním místě.
Dost si hraju s pointilismem, ale Monetův styl?
Kdo si dovolí hrát s tím?
Máš tu trochu... Přesně tam.
Na druhé straně.
Trochu... Teď sis to rozmazala. Ukaž...
-Můžu? -Dobře.
-Máš tam trochu. Jo. -Díky.
Pár Monetových děl jsem viděla v New Yorku v Metropolitním.
V New Yorku jsem ještě nikdy nebyl.
Je to něco úplně jiného, když ty tahy štětcem vidíš zblízka.
A nikdy jsem neviděl Moneta osobně.
Měl by sis tam někdy zajet.
Podívat se na ten obraz?
Možná to udělám.
Podívej se na to.
Jo, kotě.
-Ahoj. -Ahoj, Charlesi!
Pojď sem a seznam se s prvním seržantem Kingem.
-Pánové. -Říkej jim hoši.
Proč by to někdo dělal?
Tomu nerozumím. Chápeš, co tím myslím?
Co? Není. Zbytečně se rozčiluješ.
Myslela jsem, že muži jsou luxus a ne nezbytnost.
Budeš tam jen stát, nebo mi půjdeš pomoct.
Máš štěstí, že jsi ho viděla první.
-Jsem rád, že jsi přišel, synu. -Já děkuji za jídlo.
-Kdykoli. -Jo.
-Zase se brzy uvidíme, drahý. Ano? -Jistě.
Jistě.
-Už odcházíš? -Ano. Odcházím, paní.
-Chci říct, ano, odcházím. -Seš si jistý?
Zrovna jsem chtěla přinést zákusek.
-Kdybych tak mohl. -Čerstvý jablečný koláč.
Mám rande po telefonu s dcerou.
Jo, bydlí v Texasu se svou mámou
a musím ji stihnout, než půjde spát.
Jistě.
Když budeš někdy v New Yorku a budeš chtít vidět toho Moneta, dej mi vědět.
Provedu.
-Tak se měj. -Ty taky.
Co?
Haló?
Zdravím, mohu mluvit s Danou, prosím?
-U telefonu. -Ahoj.
Tady je první seržant Charles King.
Ahoj, Charlesi.
Táta mi řekl, že ti dal moje číslo.
Před třem týdny.
Jo. Můžeš mluvit?
Zrovna něco dělám.
Tak dobře, můžu ti zavolat jindy.
Ne. Ne, v pohodě. Pár minut mám.
Poslyš, Dano, zavolal bych ti dříve.
Ale...
Já jen... Chci být upřímný
a můj rozvod ještě není oficiální.
Nechci ti to stěžovat, Charlesi.
Ne, ale nestěžuješ. Vůbec ne.
Proto ti právě teď volám.
Musíš myslet na svou dceru.
A já na ni budu vždycky myslet.
Víš, to se nezmění.
Ale chci, jen abys věděla,
že se nemáš o co bát.
Slibuju.
To beru.
Haló?
Dano, chci ti říct, že jsem na tebe myslel.
Hodně.
No, měls na to tři týdny.
Krásné narozeniny
Krásné narozeniny, drahá maminko
Krásné narozeniny
Dobře, tak je sfoukneme. Připraven?
A teď se pořádně nadlábneme sladkého.
A jedeme.
Dobře.
Tak jo, odpočinek.
Máma si potřebuje odpočinout.
-Kde je táta? -O čem to mluvíš?
-Co? -Dobře.
Na co se to koukáš?
-Co to mluvíš, ty malý nezbedo? -Kde je táta?
další písničky
-Haló? -Ahoj, tady je Charles. Jak se máš?
Už trochu lépe.
Nejsou tu skoro žádní černoši, natož černošky.
Žádná druhá šance, když něco pokazím.
Jsem jako vlajkonoš všech černochů,
kteří tu chtějí pracovat.
To chápu.
Ale svou práci miluješ, ne?
Je to New York Times. Jistěže ji miluju.
Pro novinářku je to splněný sen.
V New Yorku to nenávidím, jen když je horko a dusno.
V New Yorku není horko. V Iráku, tam je horko.
-Ty jsi byl v Iráku? -I v Kuvajtu. Při Pouštní bouři.
-Páni, bylo to zlé? -Dostatečně.
Poslyš, mohl bych ti zavolat později?
Za chvíli mám schůzku s nadřízenými a nechci se opozdit.
Jo, jistě. Zavolej mi zítra.
-Dobře, ahoj. -Ahoj.
-Polož to. -Ty to polož.
Ne, ty to polož.
-Fakt to jako děláme? -Asi jo.
Dobře.
-Tak položíš to? -Ahoj.
Ahoj.
Myslíš, že budeš chtít mít další děti?
Rozhodně. Vždycky jsem si přál velkou rodinu.
Jak to nese tvoje dcera?
Christina? Ta je skvělá.
Krásná. Poslouchá. Chytrá.
Chytřejší než já, to ti povím.
Počkej vteřinku.
Víš, bylo to...
Bylo to stresující.
Bylo to stresující pro všechny.
A jak jsi to zvládl?
Jak jsem to zvládl? Bylo to...
Cítil jsem se jako ubožák.
Snažil jsem se to zachránit.
Ale víš, byli jsme mladí.
Byli jsme děcka, kteří se snažili a...
Oba za to neseme vinu, takže...
Bolí to.
To mě mrzí, že tě to zranilo.
No, to je...
Už jsem na tom dobře.
A být tátou miluju.
Jedna z nejlepších věcí, které mě v životě potkaly.
A kdybych si tím neprošel, nemluvil bych teď s tebou.
Někdy po večeři táta prostě řekl, že jde pro mléko.
Nechápal jsem, jak to máma mohla jen tak snášet
s hlavou sklopenou.
Věděla, že jí je nevěrný.
Celé město to vědělo.
Jednou večer jsem dostala hroznou chřipku
a máma si musela půjčit auto od sousedů,
aby mě odvezla do nemocnice.
Pamatuju si, jak jsem ležela v horečce na zadní sedačce.
Když jsem zvedla hlavu,
viděla jsem, že jezdíme dokola po parkovišti u baru na základně.
-Kolik ti bylo? -Sedm.
Hledala jeho auto.
-Našla ho? -Ne.
Říkával, že ho chytila do pasti tím, že otěhotněla.
Ona byla v pasti stejně jako on.
Jak jsi to brala ty?
Teď mě dost vyzvídáš.
Chceš, abych se ti otevřela.
Zdá se, že na to už je pozdě.
-Co jsi říkal? -Slyšelas mě.
Ne, jen si dělám legraci.
Už dost o mně.
Tak co děláš? Když zrovna z mladých mužů neděláš vojáky?
Když nekreslím nebo nemaluju,
jsem asi ve fitku.
Aha. Já mám fitko taky ráda.
Díky masážím a koktejlům u ovocného baru.
Chceš mi tvrdit, že chodíš do fitka, ale necvičíš?
Nejsem zrovna posilovací typ.
Ale jsem aktivní.
Tohle je město na chození.
No ale ty masáže
nebo ty džusy, koktejly, to všechno,
co jako děláš,
funguje.
Podle mě jsi krásná.
-Tak líbí se ti ten chlap, nebo ne? -Nemůžu. Je to voják.
Táta byl voják.
Není to, jako že je pořád v uniformě.
-To by bylo žhavé, kotě. -Holka!
A je rozvedený.
A má devítiletou dceru.
-Takže? -Je dobrý táta?
Zdá se být.
Já nevím. Není to zrovna můj typ.
Říkalas, že je milý, ne?
-A je i hezký? -Bože, to jo.
Tak v čem je problém?
-Jsi pro něj moc dobrá? -Ty malá snobská čubičko.
Skoro ho neznám.
Bavíme se jen po telefonu.
Když ho pozveš na návštěvu, nehol si nohy.
-Cože? -Znám tě.
Nikdy by ses s chlapem nevyspala, tedy ne poprvé,
aniž bys nedepilovala, nevlhčila a neholila.
-Bože, to je fakt. -Totéž.
Promiň, nemůžu tě jet vyzvednout.
Z toho si nedělej hlavu. Vím, že máš práci.
Když nebude velký provoz, budeš tu ve dvě třicet.
Klidně můžu bydlet v hotelu.
-To není problém. -Jistěže ne. Nebuď blázen.
Tedy pokud... Chceš bydlet v hotelu?
Ne. Ne, jsem v pohodě.
-To je dobře. -Tak dobře.
A mimochodem, cesta taxíkem z LaGuardie
by tě neměla stát víc než 30 babek.
Obvykle dám dýško, když mi pomůžou s bágly.
A nedovol mu jet po mostě Queensboro.
Dobře, generále.
Doufám, že mě můj výcvik a tankové bitvy, které jsem přežil,
dostatečně připravily na New York.
Ale jistě, černej.
-A když to nepřežiju... -Bože.
Věz, že jsem se snažil.
Mohla bys zavolat mámě a říct jí, že ji miluju?
Charlesi, už toho můžeš nechat.
Hádej.
-Hádej. -Co?
-Vajco. -Ty seš fakt trapnej.
Zavěs ten telefon!
Ahoj, jsi tam?
Ano, paní. Jsem.
Promiň, Manny.
Bez problémů, slečno Canedyová.
Váš host dorazil. Mám ho poslat nahoru?
-Ano, prosím. Nechala jsem mu tam klíče. -Ano, paní, mám je tady.
-Mohl bys mi ho na chvilku dát? -Jistě.
Chce s vámi mluvit.
Ahoj, jen jsem ti chtěl říct, že jsem v pořádku zde.
Mise dokončena.
To ráda slyším.
Domů se dostanu až za pár hodin.
To je v pořádku. Mám s sebou skicák, tak klidně pracuj.
Dobře. Posluž si čehokoli v lednici.
-Provedu. Tak zatím? -To je on?
-Mohl bys mi dát Mannyho? -Jistě. Počkej.
-Ano, paní. -Manny, je v New Yorku poprvé,
tak mu pomoz, když bude potřebovat, jo?
Ano, paní.
Nevíš, jestli má na sobě zašlé botasky?
-Možná špinavé? -Ano, paní.
-Dobře. Pošli ho nahoru. -Dobře.
-Můžete jít prý nahoru. -Dobře. Výborně.
-Díky. -To nic.
Je tam?
Co tady děláš? Mazej odsud!
Ne! Mám moc práce.
Práce nepráce! Běž si pro to!
Prosím.
-Slečno Canedyová. -Manny.
Ahoj.
-Jaký jsi měla den? -Dobrý.
-Jaký byl let? -Dobrý.
Vítej doma.
-Krásně voníš. -Děkuji.
Něco pro tebe mám.
-To je pro tebe. -Bože můj.
-Líbí se ti to? -Moc.
Snažil jsem se představovat si tebe.
-Cože? -Lžu.
-Použil jsem tu fotku támhle. -Bože můj.
Jsem rád, že se ti to líbí.
Vím, že jsi právě dorazil,
ale měli bychom si promluvit o spaní.
Mám tu gauč, je velmi pohodlný.
Ten mi stačí.
Klidně se vyspím na gauči.
Proč jsi tak nervózní? Co sis myslela, že řeknu?
Nejsem nervózní.
Jen nechci navodit nereálná očekávání.
Já očekávám, že se budu bavit.
A nebojím se. Budu s tebou.
-Takže. Už jste si vybrali? -Ano.
-Jsem připravená a ty? -Jo.
-Co je to? -Olivový olej.
Já si dám těstoviny s omáčkou s mušlemi, prosím,
-a na začátek salát caprese. -Jistě.
-A pro vás, pane? -Já si dám salát Caesar.
To je vše?
-Mohl byste nám dát minutku? -Jistě.
Děkuji.
-Co? -Salát Caesar si můžeš dát kdekoli.
-Zkus těstoviny. -To je spousta uhlovodanů.
Celou dobu jíž jídlo z menzy. No tak.
Jak víš, co rád jím?
Tak si dej grilované kuře nebo tak něco.
Dobře.
Jsem moc ráda, že jsi tady.
Chci jen, aby sis užil víkendu a hezky se...
Chutnáš po oreganu.
Co je to za divadlo?
To je mimo-broadwayské divadlo.
-Takže jsme u Broadwaye. -Ne.
Jsou tu ta mimo-broadwayská a pak mimo-mimo-broadwayská.
Je tu něco na přímo Broadwayi?
Ano, ale nejde o tu ulici.
Jde o velikost sálu.
-Sálu? -Kolik sedadel se do něj vejde.
-Do sálu? -Ano.
-Jo tak do divadelního sálu. -Ano.
To jsem si myslel.
Charlesi, prosím. Vážím si tvého chování,
ale nemůžeš chodit mimo chodník.
Jsme v New Yorku. Je tu moc lidí.
Promiň. Nemůžu si pomoct.
Je to síla zvyku.
Víš co? Ne, promiň. Děkuji.
Svět potřebuje více gentlemanů.
To byl mimo-mimo-broadwayský polibek.
Tohle je mimo-broadwayský polibek.
A tohle je...
Broadway.
A cena Tony za nejlepší polibek patří...
Ne, počkat. Kdo je kčertu ten Tony?
Klídek.
Půjdu se rychle upravit.
V lednici je voda a jídlo,
-takže si posluž. -Dobře.
Je skvělá.
Ne.
Potřebuješ něco?
Jo, možná pár polštářů navíc a deku.
Jsem z toho červeného unavený.
Možná bys mohl spát na jedné straně postele.
Jestli chceš.
Jo. Jo, to by bylo skvělé.
Měli bychom toho nechat.
Jo, promiň. Může za to to oregano.
-Dobrou noc. -Dobrou noc.
-Kdo si s sebou vozí cvičební pomůcky? -Já.
-Vyspala ses. -Spala jsem dobře.
Spalas dobře.
Teď to musíš pěkně uklidit.
Ještě jsem neměla kafe.
Pamatuju si to. Máš ráda černé, že?
Ano, to mám.
Dobře, budeš muset vstát,
skočit si do sprchy, obléct se a půjdeme si zaběhat.
Ale chci taky vidět více tvého města, jo?
A já chci vidět více tvého města.
Beru stát i PSČ.
Chci vidět tvoje předčíslí.
Chci vidět tvoje číslo sociálky.
Chci vidět tvůj pas, tvůj vojenský průkaz, tvou krevní skupinu.
Všechno mi to ukaž.
Bože můj! Chci to vidět všechno!
Říkala jsem ti to.
-Ty mě chceš fakt zkorumpovat. -Tobě se to líbí.
-Kdy mi ukážeš toho Moneta? -To nejlepší na konec.
Víš, že ti celé město za víkend neukážu.
Tak to se asi budu muset vrátit.
-Počkej. -Co? Co?
-Musím se osprchovat. -Teď?
-Ano, teď. Proto. -Ne, ne, proč?
-Ne. -Ne.
Hned se vrátím.
DOKONALÝ MUŽ
-Budu si to pamatovat. -Zatáhni závěsy.
Dobře.
Zpomal.
Líbí se ti?
Miluju ho.
Je nádherný.
Děkuju.
...O ŠEST MĚSÍCŮ POZDĚJI
Co?
Jak to, že jsi vzhůru přede mnou?
Máme jen čtyři dny, vojáku. Jsou Vánoce v New Yorku.
Jdeme na to.
-Už jsi hotový? -Jo.
Tak pojď sem. Chci tě vidět.
Charlesi, pojď sem, prosím.
-No jo. -Já nevím.
Zkusíme saka. Pojď.
-Vypadám jako něčí účetní. -Ale skvělý.
A víš, jak je to oblečení drahé?
Je to dárek k Vánocům.
-Ne, to ti nemohu dovolit. -Já chci.
Vím, že ti na oblečení nezáleží.
Protože šaty chlapa nedělají, lásko.
Ale chlap může pomoci oblečení, lásko.
Navíc tvrdě pracuješ.
Zasloužíš si víc než jen ošuntělé rifle a trička.
-Já svoje rifle miluju. -Dobře.
-A co ty dědovské botasky? -Dědovské?
Ty se hodí jen do fitka.
-Praktické a velmi pohodlné. -A tyhle nejsou?
No tak. Nedělej, že se ti to nelíbí.
Podívej se na sebe, usmívej se. Vidíš?
Dobře.
Nechám si botasky a polovinu platím já.
-Charlesi! -Polovinu!
-Lásko. Chci, abys byla moje holka. -Cože?
Chci, abys byla moje dáma. Jako oficiálně.
Jak to myslíš jako nastálo?
Moc dobře víš, co tím myslím.
-Je to legrační? -Ne. Já jen...
-Jen co? -Jsme dospělí.
Jo. Jsme dost dospělí na to, abychom si mohli být věrní.
Charlesi.
Neříkej tak moje jméno.
-Můžeme si o tom promluvit potom? -Já chci teď.
-Máme hosty. -Oni počkají.
Prosím?
-Veselé Vánoce! -Ahoj.
Veselé Vánoce!
Ale nechci, aby ji to bolelo.
-Nechci, aby ji to bolelo. -Ne, ne. To nemám v úmyslu.
Vím, že to nemáš v úmyslu, ale mohlo by se to stát.
On fakt řekl oficiálně?
-To je to nejhezčí, co jsem kdy slyšela. -Bože můj.
-Pro to i umřít. -Je to trapné.
-Nemůže si pomoct. Je to voják. -Ty si nemůžeš pomoct.
Zamilováváš se do něj.
-Jo, jsi napružená, kotě. -Nejsem.
Takovou tě ještě neznám.
-Jakou? -Jako že se ti líbí.
-Jistěže se mi líbí. -Ne, myslím, že se ti „líbí“.
Jakože se ti fakt líbí.
-Chci se napít. -Dáš si víno, nebo...
Jsou Vánoce, potřebuju se napít. Potřebuju se napít.
-Ale budeš na ni hodný. -Ano, ano, paní, budu.
-Říkals... -Ne, ne, chci skotskou.
S tím jeho zadkem jsi měla pravdu. Má ho pevný jako trampolínu.
-Je sváteční čas. -Hou hou hou.
Jedno mi ale řekni.
Je dobrý v posteli?
Víš, že bychom spolu nemluvily, kdyby nebyl.
Dobrý Bože.
-To nechci. To nechci. -Jo.
-Je to hodná holka. -Je to moc hodná holka.
-Byla... Tak se mnou nemluv. -Ne, ne, jako hodná holka.
-Julie? -Ano, slečno Judy.
Jo, ta umí mluvit. Ta umí mluvit.
-Tak odpovíš mi na tu otázku? -Na jakou?
-Na tu, o které jsme mluvili předtím? -Charlesi, víš, že mi na tobě záleží.
Proč musíme náš vztah definovat?
-Protože ho máme. -Ale proč spěchat?
Nikam nespěchám. Jsme spolu už šest měsíců.
Nechci se vzdát své kariéry a jezdit s tebou po základnách.
-Kdo to tvrdí? -A ani tu nebydlíš.
-Máš někoho jiného? -Cože?
-Máš někoho jiného? -Ne.
Myslím to vážně.
Ne. Nemám.
Nikdy bych po tobě nechtěl, abys nechala práce a šla za mnou.
To víš, že jo?
Jo, já vím.
Neříkám, že to bude snadné, ale my to zvládneme.
Jak si můžeš být tak jistý?
Nemůžu.
Nedokážu ani předvídat budoucnost, ale vím, že jsem někoho potkal.
Věříš mi?
Jo.
Tak buď moje holka. Oficiálně.
Už jsem.
Víš, že jsi mi to mohla říct už předtím, že?
Chtěla jsem, ať se snažíš.
Tak teď jsi na řadě ty.
Prosím.
Nechej je otevřené.
Lásko.
Pomalu, pomalu.
Počkej.
Chceš svézt?
Víš, že se ti tak brzy na letiště nechce.
Mrzne tam.
Mohla bys to dát pod stromeček?
-Další? -Ten je pro Mannyho.
-Pro dveřníka? -Je to kšiltovka Mets. Je z Queens.
Nevěděla jsem, že jste kámoši.
-Jsme kámoši. -Jo, kámoši.
Jistě jsi nevěděla, že byl mariňák.
Ne. Nikdy mi to neřekl.
Protože nejste kámoši.
To je pro tebe.
-Je to dědkovská muzika? -Hej, je to hudba dospělého chlapa.
-Šílená ženská. -Jsem?
-Co? -Šílená.
Absolutně ne.
-Hned jak přistanu, zavolám. -Buď opatrný.
Budu.
Něco nového si můžeš klidně nechat tady.
Klidně ti udělám místo ve skříni. Jestli chceš.
-Haló? -Víš co?
Vajco.
Myslím to vážně.
Dobře, co?
Píšeme seriál o rasismu v Americe.
Já píšu jeden příběh a chtějí, abych byla i redaktorkou.
Je to ta největší šance, jakou jsem kdy dostala.
Hej! Blahopřeji!
Ale když to nezvládnu, moje kariéra v Timesu skončí.
-Ženská, prosím tě. -Ne, nedělám si legraci.
Vyhodí mě.
Nesmím o tu práci přijít, Charlesi.
-New York je hrozně drahý a... -Přestaň.
Poslouchej, vybrali tebe, protože na to máš
a odvádíš skvělou práci.
Jsem na tebe pyšný.
Děkuji, lásko.
A už se těším, až si přečtu, co napíšeš.
Budu muset začít létat jednou týdně do Akronu, než začnu psát.
Na to se moc netěším.
Dobře, dej mi pár týdnů.
Musím docvičit pár nových vojáků a uvidím, jestli budu moct přiletět.
-Skutečně? -Jo.
To by bylo skvělé.
Voláte prvnímu seržantovi Charlesi Kingovi.
Po signálu zanechte zprávu.
Ahoj, lásko. Jsem v Akronu.
Myslím, že jsem z toho cestování nemocná.
-Děkuji. -Děkuji.
Už se těším, až tě uvidím.
Zavolej mi. Ahoj.
Voláte prvnímu seržantovi Charlesu Kingovi.
Po signálu zanechte zprávu.
Charlesi, kde jsi?
Začínám se bát.
-Charlesi? -Ahoj, lásko.
-Kde jsi? -V nemocnici.
Žena jednoho z mých vojáků právě porodila.
Volala jsem ti.
Promiň. Musel jsem mu jet pomoct do nemocnice.
Pomoct s čím?
Dano, je mu 19. Je vyděšený. Potřeboval mě.
A v nemocnici nemají telefony?
Bylo to tu dost hektické.
Snažil jsem se, ale nemohl jsem se uvolnit.
Odkdy jsou porody součástí tvých pracovních povinností?
Co kdybychom se oba vyspali a promluvili si zítra ráno?
Je ráno.
A já jsem nemocná a trčím v Akronu v Ohiu a čekám na tebe.
Bála jsem se, že s tebou spadlo letadlo.
Je mi to líto, měl jsem ti zavolat,
ale víš, že musím svým mužům pomáhat.
A co já?
Tvoje oficiální holka. Už jsem tě dva měsíce neviděla.
Lásko, je to jen šest měsíců.
Vidím, že nechápeš, jak moc mě to bolí.
-Dano, jeho žena měla komplikace. -A jaké?
To přesně nevím.
Byls tam celou noc a nic nevíš?
Vím jen to, že jí museli dělat císaře.
Aha.
Asi jsi to ty, kdo má někoho jiného.
-Cože? -Proto ti uletělo letadlo?
Cože? Ne. Ne.
Chceš si s ním promluvit? Je vedle v pokoji se svou ženou.
Charlesi, tví vojáci pro tebe řeknou cokoli.
No tak, Dano, mluvíš nesmysly.
Nesmysly? Celé hodiny sedím v hotelu a čekám na tebe.
-Proč bych lhal? -Ani tě nenapadlo
mi zavolat, že nepřiletíš.
-Uklidni se. -Nepotřebuju klid.
Jsme... Ty... Já takhle nemůžu. Sbohem.
-Ahoj, Manny. -Vítejte zpátky, slečno Canedyová.
Přišla vám zásilka.
-Nevadí snad, že jsem ji dal nahoru. -Děkuji.
-Co tady děláš? -Dano, podělal jsem to.
-A je mi to líto. -Ne, ne, nemůžeš si sem jen tak přijít.
-Nebavili jsme se několik týdnů. -Protože mi nebereš telefony.
Protože s tebou mluvit nechci.
Lituji, že jsem nepřiletěl do Akronu.
Máš pravdu. Měl jsem ti ten večer zavolat.
Netušila jsem, kde jsi.
-Nebo s kým jsi. -S nikým jsem nebyl.
Dano.
Lásko.
Nejsem jako tvůj otec.
Nikdy nebudu s jinou ženou.
-Já tě miluju. Skutečně. -Nemiluješ mě.
Ne, ty miluješ své muže.
-Já jsem jen hezčí. -Ne. Dano.
Miluju tě.
Možná jsem ti dal důvod, abys mě opustila, ale já tě nikdy neopustím.
Miluju tě.
Já tě taky miluju.
Nikam neodejdu.
Tomu věř. Ano? Tomu klidně věř.
Jo?
Hrozně tě miluju. Mrzí mě to. Moc mě to mrzí.
Ta barva ti celkem sluší.
Občas zapomenu, že jsi voják.
Můžu se tě na něco zeptat?
Už se mi tě někdy podařilo zastavit?
Jaké je to v bitvě?
Táta o Vietnamu nikdy nemluví.
Ty nikdy nemluvíš o Iráku.
Upřímně, moc si toho nepamatuju.
Pachy.
Zvuky.
Naskočí ti výcvik, takže je to dost zamlžené.
-Bál ses? -Jistěže.
Zabils někdy někoho?
Jak můžeš být voják a věřit v Boha?
Věřím i ve zlo.
Ve chránění lidí, kteří se nemohou sami ochránit.
Tvrdá práce práce! Tvrdá práce práce!
A všichni do druhé formace.
Hej! Co je to s tebou, kluku?
Stoupni si do řady. Co je to s tebou, kluku?
Pojď sem. Co je to s tebou?
Jsi mimo formaci. Pochoduj! Pochoduj!
Víš, o čem mluvím? Sedí tu a čekají na tebe.
-Ano, první seržo. -Dokola!
-Zbláznil ses? -Ne, první seržo.
Jsme na ulici, střílí po nás, ty jsi dost slabý.
-Vidíš ty kluky? -Ano.
Klidně se nechají postřelit, jsou ochotni zemřít.
Podívej se na ně. Klidně pro tebe umřou.
-Jsi unavený? -Ano, první seržo.
Hýbej těma nohama.
Hodím si tě na záda. Nikoho nenecháme za sebou.
-Nikoho nenecháme za sebou, slyšíš? -Ano, první seržo.
-Mám tě odnést? -Ne.
-Vyskoč mi na záda, já tě odnesu. -Ne!
Vím, že pořád kouříš ty cigarety.
-Ano, první seržo. -Musíš toho nechat.
Do toho. Zpátky do formace, jdeme.
Jdeme! Práce, práce.
Do toho, Imhoffe! Už žádné zdržování, jasné?
-To je ono. Ať to slyší! -Těžká práce práce!
-Práce práce.
Těžká práce práce.
Pardon.
Pardon, omluvám se.
-Charlesi? -Dano.
-Jsi v pořádku? -Ahoj. Jo, jsem.
-Jsi v bezpečí? -Jsem.
-Kde jsi? -Jsem v kanceláři.
Vidíš to?
Bože můj. Bože můj!
Další letadlo narazilo do další budovy.
Chci, abys šla domů a nevycházela.
Zavolej rodičům, řekni jim, ať nevychází z domu.
Nic nedělej, dokud ti nezavolám, jasné?
-Jo. Ano, ano, jasné. Jasné! -Nic.
-Tak jo, už musím jít. -Charlesi. Počkej.
-Ano? Ty taky. -Prosím, buď opatrný.
-Dobře. -Tak jo, ahoj.
-Ahoj, lásko. Jak bylo ve škole? -Dobře.
-Můžu dovnitř? -Ne.
-Chceš si promluvit? -Ne.
Jordane Monroe Kingu, podívej se na mě.
-Bože můj, lásko, co se stalo? -Pobil jsem se.
-S kým? -S Lancem.
Zavolám řediteli.
-A chci mluvit s jeho rodiči. -Mami, ne.
-Zrádci to dostanou. -Cože?
Když to prásknu, bude po mně.
Jordane, proč ses rval?
Říkali mi bělgr. Bílý negr.
-Posmívali se mi. -Jak?
Jako, když jsem černej, tak proč mi nejde košíková.
Ach, lásko.
Říkali, že táta nebyl voják.
Říkali, že jestli byl černej, tak je nejspíše ve vězení.
Dobře.
Pojď se mnou.
Sundej si bundu a posaď se.
-Mám průšvih? -Ne.
Čti.
Nahlas.
„Jordane, jsi Afroameričan.
To ti nikdo nevezme.
Budeš čelit problémům,
díky odstínu kůže a barvě svých očí.
Ale svůj charakter nech vyzařovat ze svých činů.
A nikdy nezapomeň, odkud pocházíš.“
Co je to?
To psal tvůj táta.
Všechno tu napsal jen pro tebe.
Už jsi dost starý, takže chci, aby sis to přečetl.
Každé slovo.
Krásné narozeniny
Krásné narozeniny, drahá Dano
Krásné narozeniny tobě
Víte, že nemám narozeniny. Chcete zákusek zdarma?
Loni jsi nám je slavit nedovolila
a vím, jak moc to ten den nenávidíš, takže...
Přej si něco.
-Vy jste ale. -Můj otevři jako první.
Dobře.
Je to to, co si myslím?
Když mi nedovolíš, abych ti domlouvala rande, musíš mít aspoň trochu potěšení.
Já randím.
Tři rande a jedna náhodná noc za deset let nic není.
-Musí se to strčit do zásuvky? -Strč to tam.
A pak to pomalu zvyšuj na nejvyšší nastavení.
-Pomalu. -Ne moc pomalu.
-Ty ho taky máš? -No jasně.
-My všichni. -Lepší než většina kluků.
-Ne, tím si nejsem jistý, kotě. -Ale já jo.
Z poloviny je lepší než můj muž, to ti povím.
Kdybych tak mohla strčit do zásuvky jeho.
Mami, co je to?
Masážní strojek. Na uvolnění. Copak chceš?
Mohli bychom se jet brzy podívat za sestrou do Texasu?
Za Christinou? Jistě, lásko.
Musíme se s ní vídat častěji.
Táta chce, abychom se poznali.
To zařídíme. Pojď sem.
Proč o něm skoro nemluvíš?
Občas vzpomínky bolí.
Ale myslím na něj pořád.
A také o něm píšu. To mi dělá dobře.
-Proč tu nikde nemáme jeho fotky? -Máme.
Jen tu s balónky na tvém stole.
Dáme si jich sem více.
Se složenou vlajkou, jakou mají babička a děda Kingovi?
Armáda je na pohřbech dává jen rodině.
-My jsme rodina. -Ano, jsme.
Ale technicky nejsme.
My jsme se s tátou nikdy nevzali.
Drazí spoluobčané, v tuto hodinu
americké a spojenecké síly podnikají první kroky
vojenské operace k odzbrojení Iráku, osvobození jeho lidu
a k záchraně světa od smrtelného nebezpečí.
Na můj rozkaz začali koaliční síly
zasahovat vybrané cíle vojenské důležitosti,
aby podkopali schopnost Saddáma Husajna vést válku.
-Haló? -Ahoj.
Bože, ty jsi mě ale vyděsil.
-Promiň, jsi v pořádku? -Ano. Jo, jsem.
Dostala jsem tvůj obraz. Je nádherný. Miluju ho.
Jsem rád, že se ti líbí.
-Lásko, poslouchej. -Jo?
Co se děje?
-Nic, nic. -Co?
Dostal jsem rozkaz ohledně Iráku.
Kdy odjíždíš?
To nevím.
Zítra odjíždíme do Fort Irwinu.
-Do Kalifornie? -Jo.
Kdy tě uvidím?
To právě nevím.
VOJÁCI USA
Charlesi, musím s tebou mluvit. Zavolej mi. Je to naléhavé.
-Charlesi? -Co se děje?
To je střelba?
Jo, jo. Jsem na střelnici.
Je všechno v pořádku?
Musím tě vidět. Kdy se můžeš vrátit domů?
Jsi v pořádku?
Ano, ale nechci o tom mluvit po telefonu.
-Zastavte palbu! -Zastavte palbu!
-Mluvit o čem?
Mohl bys přiletět tento víkend, prosím?
Lásko, já nemůžu jen tak odjet.
-Tak možná bych mohla přijet já za tebou. -Dano, řekni mi, co se děje.
-Chci mít dítě. -Cože?
Chci otěhotnět.
-Teď? -Ano. Teď.
-Zahajte palbu! -Zahajte palbu!
Odkud se to bere?
Protože chci život prožít a ne jen o něm psát.
A chci ho prožít s tebou, tak prosím měj se mnou dítě.
Rozhodně.
Nechceš si to rozmyslet?
Nechci od tebe štěně.
-Nemusím o tom přemýšlet. -Seš si jistý?
To ty nezníš přesvědčivě, Dano.
Jen nerozumím, jak ses rozhodl tak rychle.
Protože jsem se rozhodl už dávno.
-A co když nebudu moci otěhotnět? -Vezmi si mě.
-Cože? -Vezmi si mě.
-Dobře. -Dobře?
Říkáš ano?
Charlesi Monroe Kingu, ano. Vezmu si tě.
-Zastavte palbu! -Zastavte palbu!
-Řekla ano. -Pane?
Budu se ženit!
Slyšelas to?
-Co je to? -Dar.
Pojedeme za tátou.
-Jordane, já mám práci. Ty máš školu. -Mami. Je to o víkendu.
Je to jen Washington DC, není to tak daleko.
Lásko, nech nás s tetou na chvíli samotné, prosím.
Hodně štěstí.
-Na to nemáš žádné právo, Miriam. -Ale sakra že mám.
Je to můj kmotřenec. Taky ho miluju.
-Kdo to platí? -Je to zařízené.
-Takže to byl tvůj nápad? -Ne, Jordanův.
Poslal mi e-mail. Potřebuje tam jet.
Vy oba.
Hej.
Charles tě neopustil jen tak bez ničeho.
Oba víme, že ten malý muž tamhle je výjimečný.
A on tě teď potřebuje.
Nebude malý navždy.
Lituji, vážení. Čeká nás další turbulence.
Vraťte se, prosím, na svá místa a připoutejte se.
-Ahoj. -Ahoj.
Copak je krásko? Ne, ne, nevstávej.
Jsem v pohodě.
Ty... podívejme se na tebe.
-Vítej doma. -Páni, jsem tak rád doma.
-Chyběls nám. -Jo? Vy mně taky.
-A pozor! -Ne.
-Co? -V tomhle domě žádní vojáci.
-Jenom já? -Jenom ty.
Tady je. Hlavička.
Páteř.
A tlukot srdce.
-Dano, děkuju. Miluju tě. -Já tebe taky.
Chcete znát pohlaví?
-Ano. -Ano.
-Je to kluk. -Já to věděl. Ano! Je to kluk.
Copak, chlapečku? Jak se máš, tady je táta.
Já to věděl, že to je kluk, věděl jsem to.
-Doktore, uděláte nám fotku. Jednu. -Charlesi.
-Jistě. -Omlouvám se.
Řekněte: „Je to kluk.“
-Je to kluk. -Je to kluk.
Na těch účtech je dost peněz, takže vybírej, kdy budeš chtít.
Plat přichází každý měsíc patnáctého.
Tam moc potřebovat nebudu, takže to poroste.
Ano?
Tady máš plnou moc, aby ses mohla přihlásit
-o vojenské příspěvky na rodinu. -Můžu se tě na něco zeptat?
Jo. Jistě.
Když jdou lidi do války, jak to dělají se sexem.
Nevím. Já na to nemyslím.
Starám se o to, aby mě nezastřelili a ne, jestli jsem nadržený.
Jen mě tak napadlo, že když budeš v Iráku potřebovat sex,
jako abys to tam překonal,
tak chci, abys věděl, že máš mé svolení.
-Zbláznila ses? -Myslím to vážně.
-Já taky. -Když budeš potřebovat lidský kontakt,
-někoho obejmout -Dano, přestaň.
-nebo někdo tebe, nechci, abys... -Dano, dost.
Dano, já jinou ženu nechci.
A tebe ani svého syna takto nikdy neponížím.
Doufám, že neočekáváš, že ti povolím totéž,
protože si to budeš muset pořádně uzamknout.
-Ztichni. -Nežertuju.
Dobře.
Tohle schovej na bezpečné místo.
-Kdyby se mi náhodou něco stalo. -Nic se ti nestane.
-Já vím, ale nechci, abys měla starosti -Něco pro tebe mám.
s pohřbem nebo tak s něčím.
-Co je to? -Deník.
Abys mohl psát svému synovi.
I kdyby to byly jen dvě stránky.
Otevři to.
OTCŮV ODKAZ
Nevím, co říct. Co tam mám psát?
Je to speciálně pro táty, takže na začátek tam je pár otázek.
Řekni mu, kdo jsi.
V co věříš.
A řekni mu, že ho miluješ.
Aby věděl.
Jordane, vždy si pamatuj,
že tvé myšlenky a činy musí být otevřeny zlepšení.
Ale tvá přesvědčení musí být neoblomná.
Žij dle svých přesvědčení.
A na své cestě,
když budeš někdy na dně a cítit, že s někým potřebuješ mluvit,
tak mluv s někým, kdo ti s tím může pomoci.
-Mami. Mami. -Ano?
Říkalas, že táta nemohl jet domů, když jsem se narodil.
-Ne, lásko. -Proč ne?
-Mami, slyšíš mě? -Jo. Jo, slyším.
-Ahoj, lásko. -Ahoj, holčičko. Jak se máš?
Dobře.
Počkej. Pozdrav svého syna.
Ahoj, jak se máš, vojáku? A pozor!
-On kope. -On kope?
Slyší tě.
Jo, pozná tátův hlas.
-Chybíš nám. -Vy mně taky.
Jak se máš?
No, že jsem výdělečně činný je podhodnocené, ale...
Promiň, že jsem nevolal.
Byly to tři týdny.
Kde jsi? Chci se podívat na mapu.
Víš, že ti to nesmím říct.
Ale děkuju za tu fotku.
Moc ti to sluší. Ale fakt!
To bříško miluju.
Tobě se to říká.
Ty ho s sebou nevláčíš.
To je pravda.
-Těším se, až ho uvidím. -To my oba.
Až si ho podržím.
To mi připomnělo, musíš mi říct, kdy přijedeš,
abych mohla domluvit vyvolání porodu.
Jo. Ještě nevím.
Musíš to zhruba vědět.
Copak sis nedal žádost o opušťák?
Ne. Ještě ne.
Necháváš to na poslední chvíli. Na co čekáš?
Charlesi?
-Já nevím. -Co nevíš?
-Charlesi? -Ano, paní.
-Co se mi snažíš říct? -Jdeme, jdeme. Pohyb, do toho.
Ty nepřiletíš, že?
Haló?
Mámo, potřebuju, abys to pochopila.
Jsme tu pár měsíců.
-Já to bez tebe nezvládnu. -Moji muži ne...
-Ne, Charlesi, slíbils mi to. -Situace se mění.
-Ale slíbils to. -Musíme se přizpůsobit. Tak to je.
-Čekám tvoje dítě. -Mám na starosti celou rotu.
Kdyby někoho zabili, když tu nebudu, neodpustil bych si to.
To se může stát, ať už tam jsi, nebo nejsi.
Nechci po tobě, abychom jeli na výlet na lodi.
-Teď nemůžu. Dýchej zhluboka. -Charlesi, prosím.
-Slíbils to. -Víš, že tě miluju.
-Potřebujeme tě stejně jako oni. -Moc tě miluju.
-Dej mi trochu času. -Prosím, Charlesi, prosím tě.
-Charlesi? Vyjíždíme. -Miluju tě.
-Musím jít. Brzy ti zavolám. -Ne. Nezavěšuj to.
-Charlesi? Ne, ne. Charlesi? -Dobře.
Synu, u tvého narození jsem nemohl být kvůli válce.
A doufám, že mi to s mámou odpustíte.
Kdykoli vyjedu z brány se modlím, aby mě nepřipravili o čas.
O čas s tebou, o čas s tvou mámou.
Máme toho tolik před sebou, Jordane.
Ale věřím, že jsi v bezpečí a zdráv.
Protože máš kolem sebe silné ženy.
Jsou to tví první učitelé, malý princi.
A všechny ty ženy jsou ztělesněním toho, proč bys nikdy neměl nerespektovat
a nikdy neubližoval ženám.
Žena, kterou si zvolíš za partnerku by měla hlavně chránit vaše přátelství, synu.
Vedete si dobře!
Roto, pozor!
A měla by být čestná stejně jako ty.
A měla by být hrdá na to, kým je.
Ale pamatuj...
To je ono, zatlačte, tlačte!
...krása je to, co vidíš.
Hlášení!
A skutečná krása vyvěrá zevnitř.
-Je tady. -Už je tu, je tu!
-PFC Casts! -Zde, první seržante.
-Vojín Bryant! -Zde, první seržante!
Stačí, když se podíváš na svou mámu
a budeš vědět, co je podle mě krása.
Desátník Light!
Desátník Robbie Glen Light!
Vítej doma, tati.
Seznam se se synem.
Ahoj. Ahoj.
Bože můj.
Ahoj.
-Ten kluk je tak výjimečný. -To nic.
Budeš požehnáním pro všechny, které potkáš.
Já vím, táta je doma. Promiň.
Někdo si dnes myslel, že jsem jeho chůva.
Má tak světlou kůži, že nikdo nevěří, že jsem jeho máma.
To má po mámě.
-Víš, co jsem udělala? -Co?
Vytáhla jsem prso a začala ho rovnou před ní kojit.
Má štěstí, že jsem ji nepostříkala mlíkem.
Asi bych ti měl koupit prsten.
Bože, bílí, vůbec neuvažují.
-Jsi v pořádku? -Jo.
Je to jen astma.
Odkdy máš astma?
Základnu máme u elektrárny.
Podle doktora to mám z toho. Nic to není.
-Určitě? -Ano.
Neboj se.
Ale myslím to vážně.
Seženu ti prsten.
Mohli bychom to celé zvládnout, když jsem tady.
To celé?
Jordan mi půjde za svědka, koupíme mu malý oblek.
-Jako se vzít? -Proč ne?
Ne. Nechci nacpat celý náš život do jedné návštěvy.
Chci skutečnou svatbu.
S bílými liliemi
a holčičkami s květinami v tylových šatičkách.
-V jakých šatičkách? -V tylových.
A zbývá ti už jen šest týdnů.
Já počkám.
Tak já taky.
Opustil jsem rodinu a šel do armády
Šel jsem do armády Když jsem opustil...
-Charlesi? -Jo?
Naskočil na letadlo
Opustil...
Máme pro tebe překvapení.
Ne, nemáte.
V rodině už máme dost vojáků.
Tak dobře. Počkám, až mu bude 18, a pak ho odvedu k náborářům.
-Ale do té doby... -Pohodička.
-...si nasaď tohle. -Co je to?
Věř nám. Běž.
A přidal se k armádě
Přidal se k armádě
Kde to jsme?
Řekl jsem, že se stěhujeme Stěhujeme se
Na East Side
Vím, že jsme na East Side.
Do luxusního bytu v oblacích
A vím, že jsme v parku.
Stěhujeme se
Bože můj.
Stěhujeme se Na East Side
Konečně máme svůj kus dortu
Proč to děláš?
Fazole se na grilu neusmaží Zkoušel jsem to dost dlouho
Jsi tak hlasitý. Charlesi.
Abych ti připravil to překvapení
Teď jsme ve vysoké lize
Střídáme se u pálky
Toužíme a žijeme Jsme to ty a já, lásko.
Na tom není nic špatného
Buď potichu!
-Dobře, můžeš si to sundat. -Děkuji.
Olivový olej. Extra panenský. Jako jsi...
-bývala ty. -Ztichni.
Kuk! Kuk!
Je jako koláček, chci ho sníst!
Copak, vojáčku? Copak se děje?
Mohla bych být ve vašem klubu malých chlapečků?
Já nevím. Koláčku, co myslíš?
Pustíme ji k sobě do klubu?
Cože?
-Tvá přihláška se prý posuzuje. -Posuzuje?
O tom rozhoduje on.
I když vyndávám prsa, abych ho krmila?
To je pravda, počkej.
Určitě? Já nevím.
Je moc hezká.
Dobře. Tak jo, dobře.
S ohledem na to s těmi prsy prý souhlasí.
Koláčku. Koláčku.
Lásko, jsi v pořádku?
Charlesi.
Není to tak, koláčku?
Všechno je v pořádku. Můj malý chlap.
-Tuhle ne. -Kterou?
Jsi to ty?
Co třeba tuhle?
Tu taky nechci.
Nemůžeš prostě zůstat s námi bez opušťáku?
Chceš si vzít zbabělce?
Dobře, tak běž.
Slyšels to, koláčku?
Nelíbí se jí tátova práce.
Miluju tě.
Postarej se mi o mámu.
A ty...
Pořád si mě budeš chtít vzít, až se vrátím?
Nemůžu se dočkat.
Můžu si sám vybrat oblek?
Chci, abys měl svou sváteční uniformu.
Beru si vojáka.
Jo, to jo.
-Miluju tě. -Já tebe víc.
-Víš co? -Bože, nezačínej.
-Víš co? -Ne.
-Víš co? -Co?
Řekni to.
Vajco.
Šílená ženská.
Tak zatím, koláčku.
-Starej se mi o holku. -Budu.
Jo?
Technicky jsme otroky neosvobodili. Osvobodili se sami.
Jo?
Prohlášení o rovnosti se týkalo jen konfederačních států,
ale také jim umožňovalo přidat se k armádě a pomohlo vyhrát válku.
Někdo dával pozor v dějepise.
Jak táta umřel?
Řekla jsem ti to, lásko.
Řeklas jen, že vybuchla bomba.
Chci vědět, co se stalo.
Tvůj otec patři k prvnímu praporu
67. obrněného pluku z Fort Hood v Texasu.
Říkali si Dealeři smrti.
Což sedělo,
protože většina jejich misí v Iráku se odehrávala na místě,
kterému armáda říkala „Trojúhelník smrti“.
Tátovi říkal Top, díky jeho šarži.
Měl na starosti 105 mužů Charlieho roty.
Říkalo se jim Masožrouti.
Úkolem tvého otce bylo a já cituji:
„Naučit je, jak zůstat naživu a zabít nepřítele.“
14. října 2006
je vzal na misi.
Ten den mohl zůstat na základně.
Dokonce nechal i své bitevní kolegy spát.
Ale tvůj táta nikdy po svých vojácích nechtěl to, co by neudělal sám.
Šel tam, kam šli oni.
Jedeme.
Takový už byl tvůj táta.
-Je čas, Imhoffe. -Cherry, dej mu vědět.
Nakládat!
Věříme ti, ó Bože.
Věříme v tebe jménem Otce i Syna,
jménem Ježíše Krista.
Amen.
Jejich úkolem bylo doplnit zásoby na místě zvaném Island.
Bylo to izolované místo s asi 60 vojáky.
V 10:38 ráno
projel jejich konvoj kolem místa jménem Jurf Al Sakhar.
Bylo to tři a půl kilometru od Islandu.
-Bomba! -Opětujte palbu!
Palte! Palte!
-Imhoffe! Na zem! -Kryjte zadek!
Opětujte palbu!
Zastavte palbu!
No tak, Imhoffe.
Voják zasažen. Potřebujeme pomoc. Pomoc!
Pohyb, pohyb!
Tope, mám tě, Tope!
Mám tě. No tak.
Lékaře!
Bude to v pořádku. Mám tě, Tope.
Pomalu dýchej. No tak. Mám tě, brácho.
No tak. Podívej se na mě.
Lékaře!
No tak, zůstaň se mnou, mám tě.
No tak. Neodcházej. Neodcházej, brácho.
Ne! Ne, ne! Neodcházej, Tope.
Jsem tady. Zůstaň se mnou. Lékaře!
Zůstaň se mnou. Lékaře!
Lékaře!
Haló? Dobře.
Jak se máš ty?
Jo. Mám tu pár přátel. Co se děje?
Počkej. Promiň, co se stalo?
On ne...
Ne. Ne, ne. Kde je?
Ne, kde je? Řekni mi! Kde je?
Ne! Ne!
Ne.
Ne, ne.
Ne!
Měli připravený plán.
Tajný plán pro případ, že by se tátovi něco stalo.
Nechtěl, abych byla sama, když se dozvím, že odešel.
Proč jsme tu válku vůbec vedli?
To záleží na tom, koho se zeptáš.
Někdo ti řekne, že jsme osvobozovali zemi
od tyrana a zastavovali teroristy.
Jiní ti řeknou, že se teroristy stali právě díky nám.
Ale vsadím se, že kdyby ses zeptal táty,
řekl by ti, že bojoval pro své vojáky.
Aby přežili a dostali se domů živí.
Ale musel kvůli tomu umřít?
Tak už to hrdinové dělají, lásko.
-Jordane, co to děláš? -Posiluju.
Táta říkal, že fyzická zdatnost je důležitá.
Mám jen jedno tělo. Musím se o něj starat.
Funguje to, že?
Skočím do sprchy a obleču se.
Možná bychom měli počkat, až přestane pršet.
Ne, musíme jít dnes ráno.
Obleč se.
-Ty sis vzal oblek? -Odchod.
Mami. Jsi v pořádku?
Jo. Jsem.
Říkal jsem ti, že dnes vyjde slunce.
NÁRODNÍ HŘBITOV ARLINGTON
Jdeme.
-Co je to? -Poslal jsem e-mail.
Jaksi se to rozneslo.
Více lidí tu chtělo být, ale nemohli přijet.
-Jordane, proč jsi mi prostě neřekl? -Mami.
-Ahoj, lásko. -Ahoj.
Jak se máš, zlato?
Můj Bože, nemůžu uvěřit, že jste tady.
Ahoj.
-Ty jsi mu s tím pomohla? -Chtěl tě překvapit.
Vyšlo to.
Promiňte? Mohu vás požádat o pozornost?
Mami.
Děkuji vám všem, že jste přišli.
Někteří až hodně z daleka.
Rád bych vám něco přečetl. Je to od táty.
„Rodina je všechno, Jordane.
Proto se každé ráno budím.
Proto si oblékám uniformu a riskuji život.
A na rodině je skvělé to, že když zestárneš,
sám si můžeš zvolit, kdo do ní patří.“
Podtrhl slovo „sám“.
„Takže vol rozumně.
Obklop se lidmi, kteří tě milují pro tebe, a také je měj rád.
Protože láska je to jediné na světě, za co stojí bojovat.“
Takže to asi z vás všech dělá mou rodinu.
Mami.
Jelikož jsi nikdy nedostala vlajku,
táta by si přál, abych ti ji sehnal.
Vojíne Imhoffe, vojíne Mohammede.
Jménem vděčné země a Charlieho roty,
bez Topa bychom tu nebyli.
Nikdo z nás, paní.
Ta patří vám, paní.
Drahý Jordane, když tvůj táta umřel, myslela jsem si, že můj život skončil.
Ale pravdou je, že to byl jen začátek.
Ty a tvůj táta jste mi ukázali, jak je život krásný,
když ho žiješ od krku dolů a celým srdcem.
Vrtkavé místo, tohle srdce.
Protože je křehké, může se zlomit.
A to bolí.
Po odchodu tvého otce jsem se snažila nic necítit,
aby se mé srdce už nikdy nemohlo zlomit.
Ale i bolest je lepší než nic.
Protože bez bolesti se nedá najít radost.
Doufám, že ti tato slova pomohou pochopit,
jak hodně jsme se s tátou milovali.
Přeju ti stejnou lásku, Jordane.
Lásku, která nebude chtít nic než to, aby byla taková, jaká je.
A která po tobě nebude také chtít nic víc.
Drahý Otče na nebesích,
děkujeme, že jsi nás svedl jako rodinu,
abychom vzpomínkami uctili život Charlese Monroea Kinga.
Modlím se za to, Jordane, abys vždy věděl,
že máš dva rodiče, kteří tě vedou.
Ale má mateřská intuice nebude stačit na to, aby se z tebe stal muž.
Proto ti dávám deník tvého otce.
A moudrost, která v něm je.
Ty stránky by ti měly ukázat, odkud pocházíš,
aby ses mohl rozhodnout, kam chceš jít.
Miluji tě, synu.
Vždy a navždy.
Máma.
Dana a Jordan stále bydlí v New Yorku.
Ve 2016 odešla Dana z New York Times coby vedoucí redaktorka.
Její memoár se stal bestselerem
a byl přeložen a prodáván po celém světě.
V současnosti je viceprezidentkou a nakladatelkou v Simon & Schuster.
Jordan je úspěšný student a sportovec,
který získal školní cenu za příkladné
prokázání laskavosti, pozitivity a odvahy.
Svůj deník si pravidelně čte.
Podle osobního deníku Charlese Monroea Kinga
a podle knihy Dany Canedyové.
Národní hřbitov Arlington coby poslední
místo odpočinku prvního seržanta Charlese Kinga
bylo zvoleno z tvůrčích důvodů.
Jeho rodina se rozhodla ho pohřbít na hřbitově Evergreen Memorial Park
v Bedford Heights v Ohiu, kde mu armáda prokázala vojenskou poctu.
Překlad titulků: Roman Placzek