Mă duc să iau niște flori, dragă. Mă întorc în 20 de minute.
Azi e sezonul lalelelor și sunt așa de fericită !
- Fiu de cățea ! - Hai, dragă.
Hai, dragule.
Da, hai. Vino, dragule.
Hai, dulceață. Vino încoace.
Să facem o mică plimbare, apoi poți să umbli prin tot orașul.
Hai, du-te la plimbare.
Nu ! Stai !
Lasă jos piciorul ! Lasă-l jos !
Până aici. Vino încoace.
Hai, vino încoace.
Nu ! Fir-ai să fii tu de maimuță !
E ultima dată când te piși pe podea.
Bat pariu că ți-ai dori să fii un adevărat...
Maimuță cu urechi de câine.
Suntem la New York. Dacă te descurci aici, te descurci oriunde.
Pocitanie puturoasă și...
MAI BINE NU SE POATE
Verdell ?
Unde-i cățelușul meu scump ? Verdell ?
Vino încoace, dragule.
Dle Udall ?
- L-ați văzut pe Verdell ? - Cum arată ?
Câinele meu. Știți dv...
Câinele meu, cu fețișoara aia adorabilă.
- Nu știți cum arată ? - A, vorbeai de câinele tău.
Am crezut că vorbeai de tipul ăla de culoare.
Ce culoare ?
Ca melasa, cu nasul lat.
- Perfect pentru mâncarea de pușcărie. - Frank !
Trebuie să te îmbraci.
- Frank Sachs. Melvin Udall. - Bună ziua.
Frank îmi expune tablourile, dle Udall. Cred că știți asta.
Câtă vreme îți ții munca sub fermoar în prezența mea,
nu-mi pasă unde-ți bagi expoziția.
Gata, am terminat cu buna vecinătate ?
- Să discutăm despre... - Nu ! N-are rost.
Bine.
Sper să-l găsești. Iubesc câinele ăla.
Dv nu iubiți nimic pe lume, dle Udall.
Unu, doi, trei, patru, cinci.
Bun.
Fierbinte. Fierbinte, fierbinte, fierbinte.
- Unde e ? - E aici, nu-i așa ? Stă aici.
Stai ușor. A avut o problemă cu câinele.
- Urât câine. - E adorabil.
Dragul meu, unde ai fost ?
Băiatul meu frumos !
- L-am găsit, dle Bishop. - Am văzut că l-ai găsit.
Unde era copilașul meu ?
În ghena de la subsol, mânca rahat de pe un scutec.
- Meriți să te distrezi, John. - Mi s-a părut caraghios.
Stai puțin.
Cum a ajuns acolo ? Chiar dacă s-a urcat în lift...
Poate vreun vecin de treabă l-a aruncat la ghenă.
"În întuneric, ea mărturisise și el o iertase.
Pentru asta trăiești, îi spusese.
Două capete pe o pernă. Comuniunea este totul.
Nu există decât siguranța de a fi împreună.
Cum găsise o astfel de speranță în cel mai rușinos colț al ei ?"
- Dle Udall ! - "În sfârșit, putea defini iubirea".
"Iubirea era..."
Dle Udall, vreau să vorbim. Lasă-mă să mă descurc singur.
- "Iubirea era..." - Sunteți acolo ?
Fir-ar să fie !
Poponar nesimțit !
Da ?
Poate că mai poate aștepta.
L-am găsit pe Verdell, dle Udall.
Mi-ai luat o piatră de pe inimă.
I-ați făcut ceva ?
Tu îți dai seama că eu lucrez acasă ?
Nu, nu știam.
Ție îți place să fii deranjat când te joci la tine în grădină ?
Nu, îmi închid soneria de la telefon.
- Și pun un carton... - Eu muncesc tot timpul.
Așa că nu mă întrerupe niciodată !
Nici dacă auzi o bușitură la mine în casă
și după o săptămână, începe să miroasă a cadavru în descompunere
și tu trebuie să-ți ții batista la nas din cauza putorii.
Nici atunci să nu-mi bați la ușă.
Sau dacă e seara alegerilor și vrei să sărbătorești
pentru că a fost ales primul președinte poponar al SUA.
Și o să te invite la Camp David
și tu vrei să împarți bucuria cu cineva.
Nici atunci să nu bați. Nu la ușa asta.
Pentru nici un motiv.
Ai înțeles, drăguță ?
Da. Nu sunteți prea subtil.
Bine.
Acum o să se gândească de două ori înainte de a se pune cu mine.
Bun.
"Iubirea era..."
Ce era iubirea ?
"Iubirea era..."
Acum chiar că m-am enervat !
Nu pune mâna pe mine !
Taci ! Nu mă intimidezi cu atitudinea ta.
Am crescut în iad, amice. Bunica avea mai multă personalitate.
Poliția ! Tâmpiți mâncători de gogoși ! Ajutor !
Mă ataci ! Și ești negru !
Îmi place suficient de mult de Simon că să te bat până-ți sparg fața
dacă îl mai jignești sau mai pui mâna pe câinele ăla.
Între timp, o să mă gândesc cum te poți revanșa față de el.
Urăsc chestia asta ! Eu sunt dealer de artă.
O zi bună.
Petrecere !
- Mă scuzați. - Nu mă atingeți.
Vezi-ți de treaba ta.
- Ai grijă. - Nu mă atinge !
- Te simți mai bine, nu ? - Un tratament nou.
Știi cum e cu băiatul meu, nu ? Am întâlnire în seara asta.
Când am ieșit pe ușă, mi-a spus: "promit să nu mă apuce tusea" .
- Nu e dulce ? - Un îngeraș blond.
I-am spus: "mă iubești cum îți iubești telecomanda" .
Grozav.
Oamenii care vorbesc în metafore ar trebui să mă spele la fund.
- Mănâncă ! - Ți-am adus banii.
- Mi-i dai săptămâna viitoare. - Ți-am promis că ți-i dau azi.
Pardon, Melvin.
- Poftim. Ai grijă de tine. - Mersi.
Pardon. Ia banii.
- Ia taxiul spre casă, pregătește-te. - Nu asta e problema mea.
- Mor de foame. - N-ai voie aici.
Spence e mai încântat decât mine.
Uneori, copiii ăștia, îți vine să...
- La masa mea stau niște evrei. - Nu e masa ta.
Poți să stai la masa altcuiva.
Sau poți să-ți aștepți rândul.
- O iubești ? - Da.
Cât mai aveți de mâncat ?
Apetitul e mai mic decât nasul, ei ?
- Poftim ? - Până aici ! Gata, până aici.
- Lasă-mă să vorbesc eu cu el. - Să mergem.
- Îi mai dau o șansă. - Nu, îl gonesc definitiv.
Mă duc, mă duc.
- Au plecat. - Da, ca să vezi.
Bryan spune că, dacă mai faci așa ceva, te gonește definitiv.
O să-mi fie dor de senzațiile tari, dar o să supraviețuiesc.
Trei ouă, super moi.
- Cârnați, șuncă, cartofi prăjiți. - Azi vrei cartofi prăjiți ?
O porție mică. Și cafea cu frișcă și îndulcitor.
O să mori repede cu dieta asta.
Cu toții murim. Și tu și eu și se pare că și fiul tău.
Dacă mai pomenești vreodată de fiul meu,
nu vei mai putea mânca aici niciodată. Ai înțeles ?
Dă-mi un semn că înțelegi sau pleacă acum.
Mă înțelegi, țicnitule ?
Mă înțelegi ?
Da.
Bine, îți aduc comanda.
Poartă cerceii mei în seara asta.
E așa de interesant ! Ai spus-o de parcă n-ar conta.
Adică, dacă...
- Unde e dormitorul ? - Ăsta e.
Eu dorm aici.
Nu-ți face griji.
Ce e ?
Nu știu.
Bunico. Bunico !
- Ar fi bine să vezi ce e. - Ce credeai că o să fac ?
- Îmi pare rău. - Mami.
Am auzit tot ce făceai,
așa că mi-am pus astea ca să ai intimitate.
Cum a fost la cină ?
- Bună, amice. - Cum a fost prietenul tău ?
- Ești bine ? - Nu prea rău.
Ai temperatură ? Întoarce-te.
- Unde te-a dus la masă ? - Într-un loc frumos.
Mă ocup eu de el.
- Mai scuipi o dată ? - Mă ocup eu de el. Așteaptă.
- Du-te. - Se ocupă ea de mine.
- Ia-mă în brațe. - Carol.
- Carol, l-am preluat eu. - M-a preluat ea. Du-te.
Trage perdeaua.
Nu ! Nu fuma ! Nu suportă fumul.
Magie.
Doamne ! O să te înveți minte. Eu nici nu mai observ.
Vino încoace.
- E-n regulă, e doar puțină vomă. - "Puțină vomă ?"
Ce facem ?
Să-ți scriu ce metrou trebuie să iei, sau ne întindem... ?
Nu. Iau taxiul.
E un pic prea multă realitate pentru o seară de vineri.
I-am promis lui Simon că-i găsesc un model.
Scoate-mă de pe microfon. Astea sunt cele mai bune locuri.
Hai, ți-ar prinde bine o pauză. Alo ? Carl ? Ești acolo ?
- Alo ? - Bun. Tocmai am găsit un model.
- Hei, băieți ! - Îl cunosc. M-a scos la cină.
Carl, nu ?
Hei, care-i treaba ?
- Bună. Îți mai amintești ? - Am nevoie doar de unul.
M-ai agățat acum ceva timp.
- E vorba de un portret. - Un portret ?
Vino încoace. Îți dau adresa. Pentru mâine dimineață.
- Brad Pitt. E cel mai la modă. - Știi să citești ?
Cine e, dragule ?
Cine e, Verdell ? Cine e ?
Îmi pare rău. Ți-am spus să vii azi.
Eram în atelier și...
E acolo.
- Ai chestii mișto. - Gershwin. E grozav, nu ?
Sunt foarte grijuliu cu modelele, dar Carl e foarte atent.
Bat pariu că te-a înnebunit cu verificarea CV-ului.
Nu e vorba de un nud.
Glumeam.
Cam atât cu dragostea.
Și încă o poză.
- Ce experiență ai ? - Ce zici de asta ?
Nu mai am idei.
- Dă-mi niște indicații. - Nimic.
Mă uit la tine până când ceva îmi atrage atenția. Fă ce vrei.
Când îți spun să stai așa, rămâi în poziția aia.
Fără indicații.
Bine.
Eu privesc.
Te-ai uitat vreodată la cineva care nu știe că e privit ?
O bătrână care stă pe scaun în autobuz ? Copii care merg la școală ?
Cineva care așteaptă și vezi o sclipire pe fața lui.
Și știi că n-are a face cu nimic extern.
Arată mai real și pare mai plin de viață.
Dacă privești pe cineva suficient de mult, îi descoperi umanitatea.
Înțeleg ce vrei să spui.
Doamne ! Stai așa.
Hei, ai grijă.
Scuză-mă.
Am spus a treia replică.
Și deodată, am avut un lapsus.
Clip-clop. Mă ignoră.
- Așa că mi-a spus: "ultima șansă". - Ultima șansă.
- M-am întors înăuntru. - Iar mă ignoră.
Am uitat aceeași replică. Știu.
- Dar ghici ! - Ce ?
Mi-a dat rolul !
Asta ne lipsea. Altă actriță.
Bine, bine.
Nu poți trăi fără mine, ei ?
Până la urmă, te întreb. Ce-i cu vesela de plastic ?
Ți-e teamă că a noastră nu-i curată ?
- Așa vreau eu. - Încurajează-te.
"Trebuie să încerc vesela curată a altora când cinez în oraș".
- Ce are băiatul tău ? - Ce-ți pasă ție ?
Se chinuie să respire. Are astm sever.
Sistemul lui imunitar cade atunci când are probleme, așa că orice otită...
- Te deranjează ? - Nu.
O otită, orice, îl bagă direct la urgență,
unde dau peste câte un copilaș pe care tocmai l-au făcut doctor.
Mă bucur că am vorbit.
- Cum îl cheamă ? - Spencer.
Bun.
Spence.
E-n regulă. Continuă.
Pune-ți ce vrei.
- Cred că am terminat aici. - Tot timpul muncim. Hai să ne jucăm !
Uite ce e...
- Deci ai terminat ? - Da. Mai există o etapă.
- Unde te duci ? - Nicăieri. Mă uit și eu puțin.
- Verdell, vrei niște ciocolată ? - N-are voie.
Stai ! Trebuie să plec. Vrei să-ți iei la revedere ?
- Da. Dar trebuie să facă pipi. - Nu, stai.
Vreau să mă uit la tablou.
Unde te duci ?
Vrei niște apă ? Ce s-a întâmplat ?
Vrei niște apă ?
Simon, stai !
Hei.
De ce faci asta ?
Nu, nu, stai.
- Vezi tu, tabloul ăla de acolo... - Te dai la el ?
Scuză-mă.
- Ajutor ! - Haide.
Haide.
Suni la 112 și nu-ți lași numele ?
Corect. Așa e.
- Până și tâmpiții știu că... - Lasă, n-a murit nimeni.
- E mort ? - Întreabă-l pe el.
- Care-i problema ta ? - Nu lătra, că nu te-am numit pe tine.
O să-l întrebăm. Și dacă nu poate el, o să ne întoarcem la tine.
Hei, eu vin din iad. Bunica are mai multă personalitate ca tine.
Plimbă ursu'.
Uite un tablou cu unul dintre tipi.
- M-am rugat pentru el. - Mă duc să-l văd la spital.
- Aveți grijă de câine astă-seară ? - Nu, nu.
- Îmi pare rău. - Mersi.
Babă afurisită. Al naibii câine.
Îl iei dumneata ! Da, da, îl iei !
Dă-te la o parte !
Îl iei dumneata. Așa o să fiți chit.
Stai !
Vrei să mă refuzi ?
Vrei să mă refuzi, deci ?
Vrei să mă refuzi.
Nu vreau să-ți spun nimic.
Pentru că niciodată nu m-am simțit așa de nebun. Aproape vreau să spui nu.
Mersi că ai grijă de el.
- Hei ! Ce faci ? - Nu vrei să te pui cu mine azi.
Nu pot să iau un câine. N-a mai fost nimeni aici.
Hei, Frank. Frank.
Hei, Frank. Frank !
Unu, doi, trei, patru.
Ești mort.
N-avem mâncare de câini.
O să mănânci ce avem. Ce mâncăm noi.
Bun.
Să nu-ți vină vreo idee !
Unde e încrederea ?
Niciodată, niciodată câini.
Doamne !
Expoziția e la jumătate și n-am vândut nici un tablou.
Nu, nu putem reduce prețul.
- Sunt în cădere liberă. - Putem intra la el.
Bine, ne vedem înăuntru.
Ne vedem înăuntru, bine ? O clipă.
Mersi. Nu, sunt aici.
- Ce mai faci, mărite ? - Încă n-am văzut cum arăt.
M-am gândit că o să-mi dau seama din reacția ta.
- Așa de rău ? - Bun, am vorbit cu doctorul și...
Bine, nu e chiar așa de rău.
Doctorii spun că o să-ți revii în câteva săptămâni.
Cicatricele ar putea... O, rahat !
O, Simon.
Jackie,
dă-mi o oglindă, te rog.
Nu.
Stai. Am una mai mică.
Deci, cum merge treaba ?
- Ce face Verdell ? - Dl Udall are grijă de el.
- Cum ai putut ? O să-i facă rău. - Nu, îți promit.
Nici o șansă. Tipul ăla e al meu. În plus, nimeni altcineva nu a vrut.
Eu sunt tot timpul pe drumuri și...
Ai încredere în mine.
- Ești sigur că e bine câinele meu ? - Da, câinele tău e bine.
Bine.
Așteptarea îi dă vreme diavolului.
O, Doamne !
Unde am dispărut ?
- Ăla e câinele tău ? - Nu.
Ce cauți cu un câine ?
- Am fost păcălit. - Nu ți-e teamă că-l ia cineva ?
Nu, până acum nu-mi era.
- Îmi pare rău. - O să stau aici.
Hei, cățeluș.
Îmi place fețișoara lui. E foarte haios.
Mă întreb ce rasă e.
E un cățel mic. Dacă Bryan nu e aici, poți să-l aduci înăuntru.
Câți ani ai ?
Dacă ar fi să ghicesc după ochi, 50.
După ochi, eu aș spune că ești de treabă. Deci ochii nu-s un criteriu.
Tu câți ani ai ? Ai deschis discuția. Sunt curioasă.
- Nu că ai fi urâtă. - Pot să suport complimentul.
Dar îmi tremură genunchii când dai drumul la farmec la maxim.
De ce ai cearcăne ?
Tura de dimineață.
Fiul meu a avut o criză urâtă.
Și ca să fie distracția mai mare, ne-au dat antibiotice nepotrivite.
Nu !
E șuncă pentru câine.
Săptămâna trecută i-am cântat la pian. Îi place.
Așa că am hotărât să fac o glumiță.
Deci totul e în regulă aici.
E o zi frumoasă pentru plimbare. Foarte frumoasă.
Hei, hei.
Uite ce câine !
O să-ți dau ceva foarte bun.
Să ți-o arăt.
Nu fii ca mine.
Rămâi așa cum ești. Ești perfect. Îți aduc ceva de mâncare.
Mi-ar plăcea să fiu tratată așa.
Îți aduc ceva de mâncare. Da. Hai acasă, să scriem ceva.
"O făcuse fericită. Și era o fată pe cinste.
Mi-ai salvat viața, i-a spus ea.
Ar trebui să te revanșezi".
E gata. E gata !
Da, urăsc cățelul ăsta. Da, urăsc cățelul ăsta.
Șaizeci și două de cărți. E gata.
- Trebuie să reducem cheltuielile. - N-are asigurare medicală ?
Avem cheltuieli cu mâncarea, cheltuielile casei.
- Poftim alta pentru câine. - Am luat-o.
- Și pentru spălat hainele. - Bine, bine.
Ia uite aici. Îi place la Chez Melvin.
De ce vii aici ? Nu pot să gătesc cu un câine lângă mine.
Șezi acolo. N-avem nevoie de companie. Îți citesc din Emerson.
Bună.
- Ce face Verdell ? - E o pacoste.
Păi...
Simon a venit acasă. Poți să mai ții câinele până pune totul la punct ?
L-am ținut săptămâni întregi. Nu mai contează câteva în plus.
Nu, nu. Îl vrea înapoi imediat. Îl ia mâine.
Bine. Mie îmi convine.
Ți-e foame ? Vin imediat.
Unu, doi, trei, patru.
Bine.
Dle Udall.
Ce față ți-au făcut. Arăți ca...
Ați putea s-o lăsați
mai moale, dle Udall ?
Mersi.
Verdell.
Vino încoace, frumosul lu' tata. Vino încoace.
Să ne întoarcem acasă și să ne facem bine.
Nu poți să-l condamni că se poartă ciudat. Uită-te în oglindă.
Mersi.
Hai, dragule.
Verdell, vino încoace.
Știu ce vrei.
Unde-i băiatul meu ?
Nu, nu-l forța.
Pentru un câine !
Pentru un câine urât.
Cel mai prost trotuar din New York. Uite unde l-au pus.
GRUPUL DE PSIHIATRIE FIFTH AVENUE
Ajutor !
Dacă vrei să discutăm, îți faci programare.
Cum poți să diagnostichezi pe cineva cu tulburare obsesivă
și apoi să crezi că are de ales dacă să dea buzna sau nu ?
- Trebuie să pleci. - Ai zis că mă poți ajuta.
- Ți-ai bătut joc de mine ? - Te ajut dacă-ți asumi răspunderea...
- Ai schimbat camera. - Acum doi ani.
Și mi-am lăsat barbă, dar nu te interesează schimbările mele.
N-am timp. Trebuie să ajung la restaurant.
Știi ce greu mi-a fost să vin aici ?
- Da. - Mulțumesc.
Nu, nu facem asta acum.
Mi-am schimbat un obicei, așa cum mi-ai spus să fac.
Nu. Nu.
- Citesc ziarul ăla. - Mersi...
Dacă mai bine de-atât nu se poate ?
Pentru ce naiba sunt alea ?
Nu, nu, nu. Cheam-o pe Carol.
Îi țin locul. O să-și găsească o slujbă mai aproape de casă.
- De ce plastic ? - Ce încerci să-mi faci ?
- Cum adică ? - Uite ce e, elefănțico.
Cheam-o pe Carol. Las-o pe ea să-mi servească unica masă aici.
Plătesc cât vrei. Aștept.
Dă-i bătaie !
- Bryan. Cod albastru. - O, nu.
Afară ! Taci și ieși afară ! Acum !
O să tac. Doar lasă-mă să stau aici. Nici o problemă.
Du-te și cheam-o pe Carol. Adu-o încoace.
Eu nu sunt porc. Tu ești. Nu te judec.
Ziua de azi a fost un dezastru.
- Nu sunt sigur că pot suporta asta. - Ieși afară !
Ieși afară imediat sau o să iasă scandal.
Omule, vorbesc serios.
Bine.
Da !
La revedere.
Era și timpul.
- Numele de familie al lui Carol ? - Connelly.
Mulțumesc.
Hei, tată ! Tată, sunt aici.
- Te vizitează des ? - Nu tocmai. Nu mai vine.
Ce să-i faci ?
- Îmi dai niște înghețată, bunico ? - De ce nu ?
Bună.
Grozav.
Mi-e foame.
Mi-ai stricat toată ziua. N-am mâncat nimic.
- Ce cauți aici ? - Nu e o chestie misogină.
Ești nebun de legat ? Asta e casa mea.
Încerc să nu mă implic emoțional, deși e o problemă importantă.
- Am sentimente puternice despre asta. - Despre ce ?
Că n-am fost acolo ? Tu poți să-ți controlezi ciudățenia ?
Da, mă controlez.
Ca dovadă, nu m-am implicat personal, în timp ce tu te-ai implicat.
De ce nu ești la muncă ? Ești bolnavă ?
Nu pari bolnavă.
Pari doar obosită și scârbită.
Fiul meu e bolnav.
Și mama ta ?
- De unde știi de mama ? - Te aud vorbind în timp ce aștept.
- Mamă, mi-am terminat sucul. - O clipă.
Ce faci ?
Ar trebui să-mi răspunzi.
Îmi pare rău, Melvin. Nu suport să-mi înveți băiatul bunele maniere.
Înapoi la viață.
Ce s-a întâmplat ?
Cinci mii, patru mii,
trei mii, două mii... Bingo.
- 41. - Facem o plimbare cu taxiul.
Pardon, copii !
Pardon. Suntem bine, suntem bine.
Melvin ! Stai !
Liniște, copii !
Ne duci și pe noi ?
Pune mâna la gură când tușești.
- La spitalul Brooklyn Presbyterian. - Bine.
- La spital ? - Da.
- Te întorci azi la lucru ? - Nu ! Lasă-mă în pace.
Nu mai putem amâna chestia asta. Îmi pare foarte rău că trebuie...
Simon, vrei să lași câinele o secundă ?
Scuze.
- Ce sunt bilețelele alea ? - Frank a spus să folosesc notițe.
Ca să-mi mențin concentrarea și să nu te îngrozesc.
Vezi ? Are dreptate. Am nevoie de ele.
SIMON, EȘTI FALIT
Simon, ești falit.
Spitalul te-a costat 61 000 $. Și expoziția nu a mers bine.
CONVINGE-L SĂ CEARĂ AJUTOR PĂRINȚILOR
Am vorbit cu părinții tăi. N-au închis telefonul.
Dar s-ar simți ciudat să te sune.
Eu nu-i pot suna pe ei. Vino încoace, dragule.
Vino încoace.
Verdell ? Ce e ?
Ți-e dor de durul ăla ? Ei bine, iată-mă-s.
Te bucuri că mă vezi, smoc de blană ? Ce zici să-ți fac vânt la ghenă ?
Îmi pare rău. N-am vrut să spun asta.
- Simon. Simon. - N-am vrut, scumpule.
Îmi pare rău.
O să-mi pot păstra apartamentul și atelierul, nu ?
O, Doamne !
Da, ne aduci o grămadă de bani. Dar este mai potrivit...
Uite ce e, am nevoie de asta.
Spune: "Melvin, o să încerc". Bine ?
- Melvin, o să încerc. - Mersi.
Fiul meu a fost acceptat la Brown. Soțul meu e încântat.
Bine, frumos, încântat, interesant. Nu e nevoie să aștepți cu mine.
Nu pot să rezist.
Am atâtea întrebări să-ți pun.
N-ai idee ce înseamnă munca ta pentru mine.
Ce înseamnă ?
Faptul că există cineva care știe ce înseamnă să fii aici, înăuntru.
Doamne, ce coșmar.
Hai, doar câteva întrebări.
- Cum de scrii așa bine despre femei ? - Mă gândesc la un bărbat.
Și scot din ecuație rațiunea și responsabilitatea.
"DOCTOR"
Ce s-a întâmplat ?
- Mamă ! - Aici, înăuntru, dnă Connelly.
- Ce ? - Ce ?
- Te rog, ce e ? Spune-mi. - Eu...
- Spune-mi ! - Sunt Martin Bettes, dr Bettes.
- Nu cum te cheamă ! Unde e ? - În baie.
- Ce s-a întâmplat ? - Nimic.
Știai că există doctori care vin acasă ?
- Nu, nu știam. - Sunt acasă.
Deci, ce cauți aici ?
- Nu știam că ai un admirator. - Ce ?
A, ți-ai cunoscut cadoul.
E bun. Sunt expert în doctori.
Da, doctore ?
Soția mea este editorul lui Melvin Udall.
Trebuie să am grijă de acest micuț, pentru că e nevoie de d-ta la serviciu.
- Ce serviciu ai ? - Sunt chelneriță.
- În Manhattan. - Dr Bettes ?
Da. Mă scuzați.
- Îmi cer scuze că a durat atât. - Nici eu n-am găsit adresa.
Poți duce asta la laborator ? Vreau rezultatele azi.
- Ai spus "azi" ? - Sigur. Să stăm de vorbă.
Astea sunt rețetele pentru tot anul.
- Calendarul. - Ăsta e un calendar al zilelor.
- Și cum s-a simțit. - Bine.
- De când are problema asta ? - De când avea șase luni.
- I s-au făcut analize de sânge ? - Da.
- Când se simțea bine ? - Nu.
- Și testul cutanat ? - Nu.
- Nu a fost testat pentru alergeni ? - Nu.
Mi s-a spus că asigurarea mea nu acoperă testul. Ar fi trebuit ?
- Rahații ăia de la HMO ! - Carol !
- Îmi pare rău. - Asta-i denumirea lor tehnică.
Când vin rezultatele, trebuie să discutăm cu cineva ?
Cu mine. Numărul meu de acasă e pe cartea de vizită.
Numărul lui de acasă.
- Ce e ? - De acasă...
- Îți putem aduce ceva ? - Nu, mersi.
Două sclave ?
Mai trebuie să-i fac o grămadă de analize.
Oricare ar fi rezultatele, îți promit
că de acum înainte, fiul tău se va simți mult mai bine.
Doctore !
Bine. Foarte bine.
Să-mi spui cât mă costă. Într-un fel sau altul, o să...
Costurile vor fi foarte mari.
Dar nu-ți face griji. Va plăti dl Udall.
Minunat.
Îți mulțumesc pentru tot, Nora.
Scuză-mă că sunt arțăgos. Te sun când se reașează lucrurile.
- Ce s-a întâmplat ? - Cine o să-l plimbe pe Verdell ?
O, nu.
Nu.
- A murit ? - Nu.
Ar exista vreo posibilitate să-i plimbați câinele ?
- Absolut. - Sunteți un om minunat.
La două ar fi foarte bine. Iată cheia, în caz că doarme.
Dați-i perdelele la o parte ca să vadă frumusețea lucrării Domnului.
Și va ști că până și astfel de lucruri duc la ceva bun.
Unde ai învățat să vorbești așa ? Într-o bombă de mâna a treia ?
Sau vrei să-i bei și ultimul whisky ?
Vinde-ți nebunia în altă parte. Aici avem stocul plin.
Nu ! În spatele chestiei ăsteia e un nebun. Nu-l poți ignora.
Chiar vrei să te duci iar la urgență, unde nu știu ce să-i facă ?
Îi permitem unui nebun să intre în viața noastră.
Fii serioasă !
Știi ce o să se întâmple.
Ăsta nu e un șirag de perle. Nu poți să-i trimiți cadoul înapoi.
Nu ?
Nu, înțeleg. Trebuie să închid, bine ?
PRIETENI CĂRORA SĂ LE CER BANI
Bine. Pa-pa.
Pa-pa.
Ce zi ! Vino încoace, vino încoace.
Poate o să-i aduc niște mâncare.
Îți mulțumesc că-l plimbi.
- Scuză-mă, nu mă simt prea bine. - Casa asta miroase groaznic.
Pleacă.
- Menajera asta nu... ? - Te rog, pleacă.
- Unde sunt amicii tăi poponari ? - Ieși afară !
Nu-i nimic mai rău decât să trebuiască să mă simt așa în fața ta.
Fetițo, faci depresia de rușine.
- Să putrezești în iad, Melvin. - Fii o doamnă în continuare.
O să fii din nou în genunchi în scurt timp.
Ți se pare caraghios ?
E din ce în ce mai bine. Îmi pierd apartamentul, Melvin.
Frank vrea să le cer ajutor părinților mei, care nu m-au sunat.
Și n-o să le cer.
Nu mai vreau să pictez.
Deci, viața pe care mi-o construiam s-a terminat.
Viața pe care o aveam s-a terminat și îmi plâng de milă.
Ești fericit, nu-i așa ? Vecinul poponar e îngrozit.
Îngrozit !
Încercam să te înveselesc.
Ești norocos. Ești martor la decăderea mea completă.
Ființă umană îngrozitoare ce ești.
Singura chestie pe care o s-o fac pentru tine... O să te înveselească.
Ieși afară.
Vrei să știi de ce mă preferă câinele ? Nu e vorba de afecțiune.
E o șmecherie.
Am șuncă în buzunar.
Vezi ?
Doamne.
Îl chemăm amândoi. O să vezi. E o șmecherie.
Bine ?
Vino încoace, Verdell.
Hai.
- Vino încoace, dragule. - Nu.
E-n regulă. Vino încoace.
Câine prost.
Poți să pleci acum ? Te rog ?
Nu înțeleg. Nu înțeleg.
Taxi !
...cu Nick, la "Cinemateca TV".
La reluare, începi să bănuiești că nu este...
Dle Udall !
- Carol, chelnerița ? - Da.
Bună.
Doctorii mi-au dat adresa ta. Îmi pare rău că vin așa târziu.
Dacă vrei...
- Dacă ai venit să-mi mulțumești... - Nu de-asta am venit.
Deși a fost frumos să vorbesc despre Spencer cu un doctor adevărat.
Bilet. Scrie-mi un bilet.
- Am uscător de păr. - De ce ai făcut asta pentru mine ?
- Ca să te întorci la muncă. - Sună dubios.
Mi-e teamă că ai făcut-o...
Aștepți să spun eu ceva ?
Uite ce e...
- Vin mâine la restaurant. - Vreau să clarific situația acum.
Ce să clarifici ?
N-o să mă culc cu tine. N-o să mă culc niciodată cu tine.
Niciodată !
Îmi pare rău, dar...
Nu deschidem pentru jurămintele de castitate până mâine la 9.
- Nu glumesc. - Altceva ?
Eu...
Îți mulțumesc.
Deci o să vii mâine la lucru ?
Da.
"Niciodată", spuse ea.
Am zis să încerc, poate ești treaz.
Ți-am adus niște supă chinezească.
Mersi.
Doamne !
N-am mai fost niciodată așa obosit.
Nu dorm.
Nu am capul limpede, nu mă simt eu.
Am probleme.
Nu e vorba doar de oboseală.
- Of. - Mi-e rău. Mi-e greață.
Mi-e somn.
Totul pare distorsionat și tot corpul mă doare.
Abia găsesc voința necesară ca să mă plâng.
Da. Da.
Mă bucur că am făcut asta.
Mi-a făcut plăcere să vorbesc cu tine.
- Tot mai scrii biletul de mulțumire ? - Cum se scrie "conștiință" ?
C-O-N-Ș-T-I-I-N-Ț-Ă.
L-am rugat pe Sean să aibă grijă de copil, ca să putem ieși în oraș.
Nu mă simt împăcată când îl las pe Spencer cu cineva.
Spencer e bine. Încearcă să găsești ceva de făcut în timpul tău liber.
- Sean, ți-e foame ? - Da.
Bine.
Avem pizza. Cu cârnați și ardei. Vrei s-o faci mai târziu ?
Ieșim și noi în oraș, ca toată lumea.
Dacă nu poți să te bucuri de momentul ăsta de respiro și să ieși puțin,
ar trebui să-i spui dlui Udall să te trimită la un psihiatru.
N-am nevoie. Știu ce se petrece.
Întâi trebuie să termin scrisoarea asta. Chiar așa e ? "Con-știință ?"
Carol !
Ce ?
E foarte ciudat să nu simt
panica aia ciudată în interiorul meu.
Fără ea, încep să mă gândesc la mine.
Și la ce bun ?
Azi, în autobuz, am văzut un cuplu adorabil.
Și m-am surprins
uitându-mă urât la ei.
Nu mi-am dat seama. Totul era...
Continuă.
Mă îndreptam într-o direcție greșită.
Departe de vremea când îmi aminteam cum este ca un bărbat
să te țină naibii
de mână.
Mi-a părut rău că dr Bettes e căsătorit.
Probabil de-aia îl pun pe Spence să mă îmbrățișeze mai des decât vrea.
Trebuie să compenseze faptul că maică-sa n-are bărbat.
- Cine are nevoie de gândurile astea ? - Deci, ești frustrată ?
Lasă-mă în pace. Ce vrei ?
Are vreun rost să mă gândesc la tot ce merge prost ?
Pe bune, mamă, ce vrei de fapt ?
- Ce ? - Vreau să ieșim în oraș.
Bine.
- Mulțumesc. - O să-ți scriu un bilet de mulțumire.
- A venit toată lumea. Uriașul Joey ! - Cine e aici ?
Emily !
De-aia m-ai adus aici ?
Nici măcar nu e al meu. Simon are destule pe cap.
Dar câinele a vomitat de două ori ieri-noapte.
- Du-l la veterinar. - L-am dus. E deranjat la stomac.
- Vor să-l țină câteva zile. - Păi, lasă-l ! Ce... ?
- Îmi pare rău. - Mă scuzi.
- Asta e pentru mai târziu. - Ce e ?
- E un bilet. - Un bilet ?
- Un bilet de mulțumire. - Bilet de mulțumire ? Nu, nu.
- Poți să-l citești mai târziu. - Nu, mersi.
Fără bilete de mulțumire. Nu, nu.
Mersi. Mersi.
- E drăguță. - Da, foarte drăguță.
N-ar trebui să fie ceva bun să spui: "nu-i nevoie să-mi mulțumești ?"
Se pare că ajuți pe toată lumea.
Uită-te la tine.
Faci rondul peste tot. Simon mi-a zis că i-ai dus supă.
- Ce ? - Crezi că sunt un fraier.
L-ai ajutat cu potaia și acum cu alte chestii.
Și eu îmi fac la fel de multe griji pentru Simon că tine.
- Griji ? - Nu e vorba doar de ajutor financiar.
Mâine trebuie să meargă la Baltimore să le ceară bani alor lui.
Mda, dacă trăiesc, trebuie să-l ajute. Așa e regulă.
Grozav. Să-l ajute ei.
Doar că...
Trebuie să mă văd cu un pictor, așa că sunt ocupat.
Poți să-l duci tu ?
Gândește alb și fii serios !
În mașina mea ? E decapotabilă.
- Știi să conduci ? - Ca vântul. Dar nu vreau !
Vorbești prea tare.
- Vrea să-i iau mașina... - Vreau și eu probleme ca ale tale.
Vreau pe cineva care să-mi ofere o decapotabilă ca să plec din oraș.
- Dă-i înainte, fată. - Bine, îl duc.
Îl duc. Pune-l să împacheteze. Mâine dimineață îl duc.
- Îl duc. Bine. - Bine.
Ne vedem mâine. Hai să nu lungim pelteaua.
Dacă există vreo fundație de sănătate pentru d-ăștia ca tine, să-mi spui.
- Ciudatule. Vrea el ultimul cuvânt. - Noroc, doamnă.
- Mai vrei ceva ? - Da.
O să-l duc pe vecinul meu poponar până la Baltimore.
- Bine. - Hei.
Ce am făcut pentru tine a ieșit bine ?
Ce ai făcut mi-a schimbat viața.
Nu !
Fără scrisori de mulțumire.
Păi, o parte din ce am scris în această poveste a vieții mele
este că ai făcut mai multe pentru mama, fiul meu și pentru mine
decât oricine altcineva.
O să-ți citesc doar partea asta.
"De aceea, ești cea mai generoasă persoană pe care am întâlnit-o".
"Și o să ne rugăm pentru tine în fiecare zi".
Frumos.
Și am mai scris... Am scris că îmi pare rău.
Am scris că îmi pare rău că m-am supărat pe tine
când i-ai spus fiului meu că ar trebui să-ți răspundă.
Am scris că-mi pare rău. Și îmi pare rău pentru noaptea
când am spus că niciodată...
Pentru fiecare dată când mâncarea ta a fost rece și a trebuit să aștepți.
Îmi pare rău că nu l-am observat chiar în acest restaurant
pe omul adevărat care a făcut asta pentru noi.
O să încep cu începutul.
"Nu am știut să-mi exprim recunoștința față de tine".
"Cuvântul 'recunoscătoare' nu descrie nici pe departe ce simt" .
Frumos din partea ta. Mulțumesc.
Eu îți mulțumesc.
Acum, vreau să faci și tu ceva pentru mine.
Îmi pare rău. N-am spus: "ce ?" Credeam că am spus.
- Ce ? - Vreau să vii în excursia asta.
- Nici pomeneală. - Nu mă descurc fără tine.
Ar putea să scoată scula la mine.
Am nevoie de tine ca însoțitor. Totul separat, în afară de mașină.
Ai spus că-ți plac decapotabilele. M-a prins.
- Îmi cer scuze. Scula ? - Două zile.
- Nu pot, lucrez. - O să-ți iei liber.
- Fiul meu. - Bettes a zis că e bine.
- Melvin, nu vreau. - Ce legătură are asta ?
- Credeam că e important. - Îmi scrie un bilet. Nu-i drăguță ?
- Dar unde e când am nevoie de ea ? - Adică am o obligație față de tine ?
Se poate interpreta și în alt fel ?
Nu.
Iată o valijoară. E șocată că e folosită.
Nu pot să-mi fac bagajele pentru excursia asta.
Alo ?
- Mai vii, nu ? - Da.
Melvin, unde mergem, mai exact ?
La sud de Baltimore. Știu ce o să spui.
Adică... Cred că știu.
- Nu sunt sigur, dar cred. - Să-mi aduc o rochie mai elegantă ?
O să mâncăm la restaurante cu ținuta obligatorie ?
Poate.
- Da, hai să facem asta. - Bine.
- Ce credeai că o să întreb ? - Dacă e sezonul crabilor.
Bine. Noapte bună.
- A mâncat ceva neobișnuit ? - Nu.
Fiecare are cușca lui ? Puneți-l cu ăla. Nu cu ăla.
Să-i sporească încrederea în el.
Pupă-mă.
Te iubesc. O să-mi fie dor de tine.
Hei ! Ești foarte sensibil.
- Pa. - Sună după ce vă cazați.
- Distracție plăcută. - Nu fugi !
Distrează-te, dar nu fugi.
- Îmi pare rău că nu te duc eu. - Și mie, Frank.
Ia-mă în brațe.
Totul o să fie bine.
Bucură-te de îmbrățișare. N-o să mai ai parte de alta câteva zile.
Bună.
Mulțumesc că ai venit la timp.
Bună.
Carol, chelnerița. Simon, poponarul.
Bună.
Dumnezeule ! Cine te-a bătut așa ?
Am fost atacat. Am surprins niște hoți când mă jefuiau.
Și am fost în spital.
- Aproape am murit. - Conversația, mai târziu.
- Voiam eu să fac asta. - Unde stăm ?
- Nu sunt stabilite locurile. - Tu ai nevoie de spațiu.
Așa că eu o să stau în spate.
N-am parte de liniște. Niciodată.
Mulțumesc. Drăguț din partea ta.
- Pari cam înghesuită. - E-n regulă.
Mersi.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Am programat toată excursia.
Glumeam. Am vrut să văd cum reacționați.
PENTRU SPART GHEAȚA
Avem chestii mișto aici.
Îmi place muzica asta.
Sunt sigură că au făcut ceva foarte nasol.
Dar când vine vorba de părinții sau de copilul tău,
ceva o să fie tot timpul în neregulă dacă nu rezolvi situația.
Și poate chestia asta ți s-a întâmplat ca să ai ocazia s-o faci.
Prostii. Vrei să știi de ce ?
Cine e interesat de ce vrea să spună Melvin să ridice mâna.
Vrei să știi ce s-a întâmplat cu părinții mei ?
Da.
- Când eram mic... - Stai puțin, trag pe dreapta.
Am pictat dintotdeauna. Și mama m-a încurajat întotdeauna.
Era grozavă cu chestia asta.
Obișnuia... Eram prea mic să mă gândesc că e ceva în neregulă.
Și se comportă foarte natural.
Poza nud pentru mine.
Eu credeam că tata știe de chestia asta.
- Povestea asta n-are rost. - Lasă-l să termine.
Vă plac poveștile triste ? O vreți pe-a mea ?
Termină !
Zi mai departe. Nu-l lăsa să-ți închidă gura.
Într-o zi, tata ne-a găsit. Și a început să urle.
Tata n-a ieșit din camera lui 11 ani.
Mă lovea cu rigla dacă făceam o greșeală la pian.
Zi înainte, Simon. Deci a intrat și urla ?
Hai, spune.
Era...
Eu am apărat-o pe mama.
Am încercat să-i împac în cel mai stângaci mod.
Am spus: "nu e nuditate. E artă".
Și el a început să dea în mine.
M-a bătut până am leșinat.
Și vorbea cu mine din ce în ce mai puțin. A știut ce sunt înaintea mea.
În dimineața când am plecat la facultate, a venit la mine în cameră.
A întins mâna. Și era plină de bani.
Un teanc mare, transpirat, de bani.
Și mi-a spus: "nu vreau să te mai întorci niciodată".
L-am îmbrățișat.
El s-a întors și a ieșit.
- Toată lumea are povești groaznice. - Nu-i adevărat.
Unii oameni au povești frumoase.
Care se petrec lângă lacuri, cu bărci și prieteni și salată cu fidea.
N-are nimeni de aici, dar are multă lume. Asta e povestea lor.
Distracție, salată cu fidea. Problema nu e că ți-a mers prost ție,
problema e că ești invidios că altora le-a mers bine.
- Nu, nu cred. - Nici vorbă.
Nici vorbă ?
Să mergem la hotel.
Mâine vezi dacă poți să-i mai storci un teanc de bani transpirați.
Pot să-ți pun o întrebare personală ?
Sigur.
Ai avut vreodată o erecție privind o femeie ?
Melvin.
- N-ai avea viața mai ușoară...? - Crezi că viața ta e ușoară ?
Bine. Aici ai dreptate.
Frumos bagaj.
- Bună. - Bună, Spence.
Bună, mamă. Stai să auzi...
- De ce respiri greu ? - Mamă, am dat un gol.
- Da ? - Da. Era masiv. Charlie.
Grozav. Doamne !
- Jucăm din nou. Trebuie să plec. - Stai puțin. Spune-mi...
- A dat un gol. - Mamă, nu-mi vine să cred.
Dacă-l vedeai...
Fiul meu a fost afară și s-a jucat fotbal.
- Du-mă la dans. - La dans ?
- Nu pot. Sunt epuizat. - Haide !
Nu.
Bine. Ai dreptate.
- Ești trist sau ceva ? - Nu, sunt nervos.
Ar fi fost foarte greu, Carol, dacă n-ai fi venit și tu.
Ce compliment frumos !
Sunt fericită. Și tu mă scoți în oraș.
Să ne îmbrăcăm.
Eu fac un duș. Mă întorc imediat.
- Ești pregătită ? - Da.
- Aveți crabi ? - Da.
- Au crabi ? - Da.
Mersi.
- Bună seara. - Bună.
- Aveți crabi, nu ? - Nu mai întreba pe toată lumea.
- Puteți răspunde, ne înțelegem noi. - Da, avem.
- Vă pot da o cravată și un sacou. - Ce ?
Ținuta e obligatorie. Dar avem cravate și sacouri.
Domnule ?
Nu, nu-mi pun chestia aia.
Și nici nu te las să-mi faci injecție cu bacilul ciumei.
E un restaurant elegant. Le duceți la curățătorie, nu ?
Nu prea.
Așteaptă-mă aici. Îmi cer scuze.
Bună seara.
- Am nevoie de sacou și cravată. - Poftiți înăuntru.
Nu.
- Nu ? - Îl vreau pe ăla.
Și cravata asta.
Pardon.
E aici. V-am păstrat o masă.
- S-o chem ? - Nu, doar mă uit la ea.
- Pot să-ți fac cinste cu un pahar ? - Nu, ăsta e suficient. Mulțumesc.
Doamnă.
Stai puțin.
Șeful de sală mă urmărește.
Arăți așa de se...
Arăți grozav.
Vrei să dansezi ?
M-am gândit la chestia asta de când ai pomenit-o.
Și ?
Nu.
Nu înțeleg ce e cu restaurantul ăsta.
Mă obligă pe mine să-mi iau haine noi și pe tine te lasă să intri în capot.
Ce ? Stai. Unde te duci ? De ce ?
N-am vrut să sune așa. Stai jos.
Uită-te urât la mine. Stai jos și uită-te urât la mine.
Fă-mi un compliment, Melvin.
Am nevoie de unul. Repede.
Ce ai spus acum m-a rănit.
În clipa când omul înțelege că are nevoie de tine, te amenință că pleacă.
Un compliment este ceva frumos despre o altă persoană.
- Acum sau niciodată. - Bine.
Vorbesc serios.
Putem comanda mai întâi ?
Bine.
Două porții de crab cu bere rece.
- Cartofi copți sau prăjiți ? - Prăjiți.
- Una cu cartofi copți, una prăjiți.
Îl anunț pe chelnerul dumneavoastră.
Am un compliment grozav pentru tine. Și e adevărat.
- Mi-e teamă că e ceva groaznic. - Nu fi pesimistă.
Bun. Îi dau drumul. E clar că e o greșeală.
Am o... O problemă de sănătate.
Doctorul meu, un psihiatru la care mă duceam,
mi-a spus că, în 50-60 % din cazuri, pastilele ajută mult.
Eu urăsc pastilele. Sunt foarte periculoase.
Nu uita, am folosit cuvântul "ură" în legătură cu pastilele.
Complimentul meu este că, în noaptea când mi-ai zis că niciodată...
În fine, știi ce ai spus.
Complimentul meu pentru tine este că...
În dimineața următoare am început să iau pastilele.
În ce sens e un compliment pentru mine ?
Mă faci să-mi doresc să fiu mai bun.
Cred că ăsta e cel mai frumos compliment din viața mea.
Poate că am exagerat puțin, ca să nu pleci.
Și cum te simți cu pastilele ? Bine, sper.
Încetul cu încetul.
E obositor să vorbești așa. Epuizant.
Ți s-a întâmplat să faci ceva prostesc într-un moment romantic ?
Niciodată.
Asta-i problema cu "niciodată" .
- Nu-mi datorezi asta. - N-a fost o recompensă.
Când te-am văzut prima oară, m-am gândit că arăți bine.
După aia, desigur, ai deschis gura.
Deci acum,
când ești vulnerabil,
spune-mi, de ce m-ai adus aici ?
Păi, eu...
- Asta e o întrebare personală. - Spune-mi, chiar dacă ți-e frică.
- Frică ? - Spune-mi de ce ai vrut să vin.
E-n regulă. Dacă îmi ceri, o să accept.
Păi, eu...
Sunt o grămadă de motive.
M-am gândit că poate... Dacă te-ai culca cu Simon...
Ce ?
- E doar o idee. - De-aia m-ai adus ?
Ca și cum aș fi o, ce ? Și îți datorez, ce ?
Nu știu de ce te-am adus. A fost doar o idee.
Asta a ieșit prima.
Îl săruți pe el, pe mine. Părea că vă înțelegeți.
Stai. N-am vrut să spun... Uită ce am zis despre Simon.
- N-o să uit niciodată. - E o greșeală.
A fost o greșeală.
Bună, sunt Fred Bishop. Nu putem răspunde la telefon.
- Lăsați un mesaj. - Spune la revedere. Și mulțumește.
Alo ? Sunt Simon.
Sunt în oraș.
Alo ?
Oameni buni, voi n-ați ieșit niciodată după 10 seara. Răspundeți la telefon.
Pe bune.
O să mai încerc să dau de voi mâine dimineață. Trebuie să vă văd.
Sau cel puțin să vă conving să răspundeți la telefon.
Cum te mai simți ?
- Asta o să fie camera ta ? - A noastră. N-o să vină la ușa ta.
- Ce s-a întâmplat ? - Nu întreba.
- Poți să nu fii așa brutală ? - Nu cred.
- Ai nevoie de ajutor cu... ? - Nu.
O să fac o baie lungă și o să comand multă mâncare.
Scuză-mă, tu te simți bine ?
M-am săturat de problemele mele. Trebuie să mă gândesc la altceva.
- La ce te gândești acum ? - În mare, cum să mor.
Îți vine să crezi că, dintre noi, tu ești cel cuminte ?
- Noapte bună. - Noapte bună.
Stai așa.
Trebuie să te desenez.
- Trebuie să te desenez. - Nu.
- Sunt mai timidă decât crede lumea. - Trebuie.
- N-am desenat de săptămâni întregi. - Nu te mai zgâi. Desenează o vază.
Dar ești frumoasă, Carol. Pielea ta, gâtul tău lung.
Spatele tău. Linia corpului tău.
Tu ești motivul pentru care oamenii cavernelor dăltuiau pereții.
Ia o pauză.
Și până să mă dumiresc, stătea lângă mine.
Nu e bine să intru în detalii. M-am speriat.
Am spus ce nu trebuia.
Lucruri pe care, dacă nu le spuneam,
puteam acum să fiu în pat cu o femeie
care îți luminează viața dacă o faci să râdă.
În loc de asta, sunt aici, cu tine.
Nu vreau să te jignesc, dar ești un idiot care vinde ultimul drog legal.
Jameson cu sifon.
Nu-mi pasă cum îi spui. Suntem obraznici, amice.
Nu, este... E grozav. E foarte frumos.
Nu reușesc să desenez cât de repede aș vrea. Stai așa.
- Mă întorc. - Stai așa. Stai cum vrei tu.
- E bine așa ? - Nu contează.
Nici măcar nu mă mai doare mâna.
Nu pot s-o țin ca lumea cu ghipsul ăsta.
Ai grijă !
NU DERANJAȚI
Intru. E târziu.
- Te-ai culcat cu ea ? - Sigur nu-ți vrei șampoanele ?
Scuze.
Nu știam că mai e aici. Te-ai culcat cu ea ?
La naiba cu sexul. A fost mai bine ca sexul. Ne-am ținut în brațe.
Mi-a dat exact ce aveam nevoie. Mă îmbrac repejor.
O iubesc.
Tu ce faci ?
- Bună, mamă. - Bună, Simon.
- Ai avut dreptate. Eram acasă. - Trebuie să șoptești ?
- Nu-i felul meu să țip. - A fost bine că n-ați răspuns.
- Tatăl tău nu se simte bine. - Nu te aud.
- Stai puțin. - Ce vrei să faci ?
- Înțeleg că ești supărată pe mine... - Vorbește cu părinții lui.
Ascultă-mă. Nu vă port pică.
A fost ciudat că n-ați venit să mă vedeți când ați auzit că sunt rănit.
- Era să venim. - Nu vreau să vorbesc despre asta.
Cel mai important lucru este că fiul vostru e fericit.
- Lucrez din nou. - Bine. Cât despre bani...
Nu, m-am nevoie de nimic. Te sun de pe unde ajung.
Următorul pas vă aparține și sper că îl veți face.
O să vrea să rămână. Și o să facă o excursie la lac.
- Bine, pa. - La revedere, dragule.
Pa, mamă.
Drumul o să dureze vreo cinci ore. O să avem ocazia să...
- Vin cu voi. - Și părinții tăi ?
- Nu, o să am grijă singur de mine. - Ce tot spui acolo ?
- Ai probleme adevărate. - Știu. Sunt puțin speriat.
Deodată, totul pare atât de ușor.
Carol, mi s-a luat o piatră de pe inimă.
- După o noapte cu mine. - Îți arde de glume.
- N-are de ales. Grozav. - Am un cadou pentru tine.
Dă-mi să văd. Grozav.
Fă-o. Și ia câinele de la veterinar. Nu pot să cred că l-a lăsat acolo.
La revedere.
Ghinioanele tale continuă.
Ți-au subînchiriat apartamentul. Ești pe drumuri.
- Frank știe un alt loc unde poți sta. - Unde ?
Contează ?
Nu, nu contează.
E-n regulă. Îți place șapca mea ?
Îmi pare rău.
PENTRU CAZURI DE URGENȚĂ
- Nu vreau să ascult muzica asta. - Ai spus că-ți place.
Nu-mi place.
- Piesa asta are o semnificație. - Nu vreau s-o ascult.
Da, bine.
Uite cheile de la apartamentul meu.
Urcă și așteaptă sus. Eu o duc pe Carol acasă.
- lau autobuzul. - Nu, te duc eu.
Poți să vii încoace ?
- Nu-mi pasă ce ai făcut pentru mine. - Ce s-a întâmplat ?
Nu cred că vreau să te mai văd.
Mă faci să mă simt prost.
Ai telefonul meu.
- Lasă-l să te ducă acasă. - Nu vreau.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Nu spune nimic.
Trebuie să dau de Frank, să văd unde o să stau.
Cred că va trebui să stai aici.
Uite-l pe Verdell !
Mami și tati au venit acasă.
Scuze. Îmi place să te enervez.
Ți-au închiriat apartamentul mobilat. Jackie a zis că-ți aduce lucrurile.
Voiau să te instaleze aici. E o cameră nefolosită.
- E bine luminată. - Vin.
E frumoasă. Arată bine.
Ți-au adus muzica,
tablourile, culorile.
Trebuie să recunosc că au făcut treabă bună.
- O să fie bine. Intim, nu ? - Da.
Mulțumesc, Melvin. Mă copleșești.
Te iubesc.
Pe bune, amice, aș fi cel mai norocos tip din lume, dacă aș fi poponar.
Simte-te ca acasă.
Mai e ceva în pungă ?
Dar am jucat fotbal cât ai fost plecată.
Îmi place la nebunie cartea mea de bucate.
Are rețete minunate. Scrie ceva de un rechin.
Mușcătură de rechin. Ți-ar plăcea, Spencer ?
Și niște prăjituri numite Cuiburi de viespe.
Unde e băiatul meu păros ?
Unde e ? Unde e frumosul meu ?
Dragule !
- A, te-ai culcat. - Nu, nu.
Nu cred că Verdell ar trebui să se obișnuiască să doarmă aici.
S-a obișnuit deja.
Te deranjează ?
Alo. Da, eu sunt.
M-a luat la el. E Carol, pentru tine.
- Jackie mi-a adus lucrurile și... - Ia câinele.
Ia câinele.
- Hai, mișcă-te. Nu șchiopăta. - Noroc.
Alo.
Da.
- Ce faci ? - Nu așa de bine.
- De ce ? Ce s-a întâmplat ? - Am fost rezonabilă sau dură ?
- Amândouă. - Nu știu dacă ești drăguț sau nebun.
- Sunt drăguț. - Nu e nevoie să-mi răspunzi la orice.
Doar ascultă-mă.
E foarte frumos din partea ta că ai grijă de Simon.
Și ce ți-am spus pe stradă... A fost un lucru rău.
M-a scârbit. Am spus un lucru urât.
Și aș minți dacă aș spune că nu-mi place compania ta.
Dar mă stresezi. Și știu că e mai bine pentru mine
să nu am de-a face cu tine, pentru că nu ești pregătit.
Ești cam bătrân ca să nu fii pregătit. Și eu, prea bătrână ca să ignor asta.
Dar ai făcut niște lucruri minunate.
Așa că oricum, îți mulțumesc pentru excursie.
- Noapte bună. - Acum pot să spun și eu ceva ?
Dă-i drumul.
Ar fi trebuit să dansez cu tine.
Noapte bună.
- Vorbești cu mine sau nu ? - Vin.
- Ce a spus ? - Că sunt un tip grozav.
Și că nu vrea să aibă de-a face cu mine.
Mor de supărare.
Pentru că
- ...o iubești. - Nu.
Voi, poponarii, n-ar trebui să fiți sensibili ?
Atunci spune-mi tu de ce. Tu ești ăla care "moare de supărare".
- Lasă-mi timp de gândire. - Fii serios.
- O să-mi dau seama. - Mai lasă-mă.
M-am blocat. Nu pot să mă întorc la viața mea dinainte.
- M-a "evacuat" din propria mea viață. - Îți plăcea chiar atât de mult ?
Era mai bună decât asta.
Dacă vrei să-mi dai speranțe, va trebui să te străduiești mai mult.
Dacă nu poți să spui nimic interesant, atunci taci din gură.
Eu mă înec, iar tu descrii apa !
N-o să-ți ajute cu nimic să te iei de mine.
Dacă e adevărat, chiar că am probleme.
Știi de ce ești norocos ?
Tu știi ce vrei.
Ți-aș lua locul oricând. Fă ceva ! Du-te acolo !
În seara asta. Nu e întotdeauna bine să lași lucrurile să se liniștească.
Ești în stare, Melvin.
Spune-i ce simți.
- Sunt sub tensiune. - Da, ești.
- Ar putea să mă omoare dacă mă duc. - Atunci rămâi. Îți citesc o poveste.
Cel mai mare avantaj al tău e disponibilitatea de a te umili.
Du-te acolo. Fă-o ! Prinde-o cu garda jos.
- Bine. - Bine.
- Mersi mult. - Bine.
Mă duc.
Ce s-a întâmplat ?
Am uitat să încui ușa.
- Ce vrei, Melvin ? - Îmi pare rău că te-am trezit.
Nu dormeam.
Ce bine.
Ce cauți aici ? E secret ?
Trebuia să te văd.
De ce ?
Mă relaxează.
M-aș simți mai bine stând pe trotuar în fața apartamentului tău
decât în orice alt loc pe care mi-l pot imagina.
Am exagerat.
Aș prefera să stau înăuntru, ca să nu-mi bag picioarele în noroi.
Termină ! De ce nu pot să am și eu un iubit normal ? De ce ?
Un iubit normal, care nu face pe nebunul cu mine.
Toate ne dorim asta. Nu există așa ceva.
Îmi pare rău. N-am vrut să vă întrerup.
Iubit.
Intră și încearcă să nu strici tot fiind tu însuti.
Poate am putea trăi fără vorbele de duh.
Poate am putea.
E cam înghesuit aici. Hai să ne plimbăm puțin.
E patru dimineața. Mi se pare o scrânteală să ne plimbăm acum.
- Dacă nu te superi. - Dacă ai nevoie de o scuză,
e o băcănie la colț care se deschide în curând.
Așa nu suntem scrântiți, suntem doi oameni care vor cornuri calde.
Bine.
- Ce faci ? - Vreau să asculți cântecul ăla.
Și draga mea Nu mă simt singur
Când te văd pe tine
Mulțumesc.
Știi, am fost...
Îmi pare rău. Orice e chestia asta, n-o să meargă.
- Eu... - Ce ?
Mă simt mai bine.
Nu mă cunoști prea bine, chiar dacă acum ți se pare că da.
Nu sunt bună pentru tine.
- Am un compliment grozav pentru tine. - Știi ceva ?
Lasă-mă să vorbesc.
Aș putea fi singura persoană de pe Pământ
care știe că tu ești cea mai grozavă femeie din lume.
Aș putea fi singurul care apreciază cât de minunată ești,
în orice lucru pe care-l faci.
Și cum te porți cu Spencer. Spence.
Și fiecare gând al tău. Pentru că spui ceea ce gândești.
Și întotdeauna gândești
ceva cinstit și bun.
Cei mai mulți nu observă chestia asta la tine.
Mă întreb cum se pot uita la tine când le aduci mâncarea și le cureți masa
și nu înțeleg că se uită la cea mai grozavă femeie de pe lume.
Și faptul că eu înțeleg mă face să mă simt bine
în pielea mea.
E rău să ai așa ceva în viața ta ?
Nu.
O să mă reped la tine ?
N-am vrut să fie o întrebare. O să mă reped la tine.
Știu că pot mai bine.
Mai bine. Cu siguranță, mai bine.
Vezi ?
- Vrei ceva ? - Cornuri calde.
- Pardon. - Pardon.