Alt har allerede hendt.
Det var over før det engang begynte.
Verden kan gå under i morgen, men det er vel ikke noe nytt?
Man kan kanskje ikke endre slutten, men man kan endre veien som leder dit.
Hei!
Skitt!
Se på meg
"Se på meg"?
Ok...
Jeg vet at dette er merkelig og at du er livredd...
...men ta det rolig.
Du drømmer ikke, du er verken beruset eller høy.
Dette...
Det skjer. Om du kan få hjertet ditt til å slutte å dunke...
...og tankene dine til å drukne i et hav av forvirring...
...så skal jeg forklare alt.
Men kanskje du skal ta et par klunker bourbon først.
- Hva i helvete...? - Det kommer til å hjelpe.
Ja, helvete...
Jeg er ikke helt sikker på hvordan...
...jeg skal forklare dette, for det er helt jævla utrolig.
Så jeg begynner på begynnelsen.
Alex Jacobs?
- Er du advokat? - Rebecca Stillman fra ARIST.
- Får jeg komme inn? - Hva faen er ARIST?
Advanced Research Institute for Science and Technology. Vi jobber for NSA.
NSA? Jeg ble frikjent, så du får prate med advokaten min...
Jeg vil tilby deg en jobb.
Det var en skikkelig mappe. Ingen dårlig hemmelighetsavtale.
Du dukker opp på døra og tilbyr jobb, men forteller ikke hva det er?
Jeg kan dessverre ikke avsløre noe før du har skrevet under avtalen.
Det er bare et forsiktighetstiltak, ingen forpliktelser.
Som et tegn på hvor viktig det er at du vurderer tilbudet vårt-
- vil jeg tilby en liten ting for å få din oppmerksomhet.
- Hva er det? - Skriv under, så er den din.
- Får jeg betalt for å skrive under? - Du har ikke noe å tape.
- Ok, få høre. - Du skal dekode en melding.
- Ok, hvorfor meg? - Du er en av de beste i din generasjon.
For noe tullprat! Jeg er god, men ikke best.
Vi liker arbeidet ditt, Alex. Særlig imponerende er din Amber-algoritme.
Amber-algoritmen? Det var mange som ble forbannet.
Den brøt utallige lover og satte hundrevis av multinasjonale firma i fare.
- Også selskapet som du jobbet for. - Det var ikke bare jeg.
NSA tvang oss til å skape bakdører for å beskytte "nasjonens sikkerhet".
Etter at informasjonen hadde lekket ut vendte de oss ryggen og vi fikk dritt.
- Takk for det, Onkel Sam! - Det er bare forretninger.
Det er en sammensvergelse. Jeg skrev under på taushetsavtalen.
Hva handler det om for etisk tvetydig plan denne gangen?
For to måneder siden oppdaget vi en amerikansk satellitt som ikke var vår.
Inni fant vi en kodet beskjed som vi ikke har klart å dekryptere.
- Hva mener du med "ikke vår"? - Vi sendte den aldri opp.
- Den er altså ikke amerikansk? - Jo, det er den.
Den er vår, men ikke fra nå.
Vi tror at den kommer fra framtiden.
- Unnskyld... hva? - Det sto hvor den kom fra.
Først tvilte vi, men etter en mengde ulike tester kom vi fram til...
- ...at den ble sendt bakover i tiden. - Du spøker med meg?
- Den inneholdt avansert utstyr... - Sjekken mangler dekning, hva?
Sjekken mangler ikke dekning. Jeg er ytterst alvorlig, Alex.
Du mener altså at en satellitt har blitt sendt bakover i tiden-
- og det fins en kodet beskjed som du vil at jeg skal dekryptere?
Vi vil ta med deg til et beskyttet lab der du får ubegrensede ressurser.
Mener du alvor? Et beskyttet lab?
I en privat anlegg. Vi kan bedøve deg og transportere...
- For sikkerhets skyld. - Neddopet? Nei!
- Dette er en fantastisk mulighet. - NSA har sendt deg.
- Det er vanskelig å ta inn. - Hvis du vil lure meg...
- ...får du være litt mer troverdig. - Ta fram mobilen din.
- Hvorfor? - Jeg har overført pengene til deg.
Det var bare for at du skrev under taushetsløftet.
Hvis du skriver under at du har tenkt å jobbe for oss...
Ingen vil ansette en kryptograf som driver med implementering.
Du jobber frilans for nystartede firma under alias og bor i barndomshjemmet.
Du har ikke råd til å takke nei. Sjekk mobilen din!
- Du mener visst alvor? - Absolutt.
Hvis du skriver under får du halve summen nå, resten ved avsluttet oppdrag.
Ja, jeg skrev under. Det var latterlig mye penger.
Neste dag hentet de meg.
Armen din.
Spøker du?
Ikke få ideer nå.
- Hvordan går det med hodet? - Som om jeg har blitt lobotomert.
Det går over.
Er du klar til å se laben? Kom.
Her er den!
Jeg skal vel bare dekryptere?
Her fins nok alt du trenger, ellers er det bare å si fra.
- Er det den? - Ja, der lå kodenøkkelen.
Helt jævla utrolig!
Er den i vakuum? Har de brukt kvanteminne?
Ja, men vi klarte bare å få ut en masse støy.
- Har dere prøvd ordbokangrep? - Ingen suksess.
Vi tror at de saboterte krypterings- algoritmen. Der har vi inngangen.
- De etterlot en bakdør. - Noe du er ekspert på.
Oi, oi, oi! Dette kan nok ta en stund.
De sendte den tilbake til nettopp dette tidspunktet av en grunn.
De tror at vi kan løse det. Vi la opp en del av meldingen på en server.
- Det kan hjelpe deg å løse koden. - Har du noen anelse om hva det er?
Vi venter alle med spenning.
Jeg ser ingen kaffekanne her inne. Det må vi ordne.
Jeg vil også ha et minikjøleskap med øl. Jeg spøker ikke.
Jeg vil også ha en flaske whisky eller bourbon, ikke noe under 20 års lagring.
Hvis du skaffer de tingene...
...skal du få nøkkelen.
- God morgen. - Er det? Jeg rakk ikke soloppgangen.
Noen suksess? Vi vet at arbeidet kan være slitsomt-
- og miljøet klaustrofobisk. Vi gir deg fri i helgen.
Du sier "vi" hele tiden. Hvem er "vi"?
Det har gått fem uker, Alex. Du må komme ut og treffe folk.
- Trengs ikke. - Det vil gjøre deg godt.
Menneskelig kontakt er viktig og du nekter å treffe psykologen vår.
- En samtale om dagen hjelper. - Jeg trenger ikke høre meg selv prate.
Jeg tørster ikke etter samspill og føler meg ikke særlig drevet-
- til å leke trivielle leker med dere hjernekrymper.
Så la meg ha litt alenetid, så jeg kan få litt gjort her?
Unnskylder du meg? Jeg vil gjerne at investeringen din skal gi uttelling.
Jeg har tenkt å applikere en ener til den vertikale bevegelsen og...
Vi gjør diagonalen til null.
Vi prøver det.
Helvete!
Hei! Hei!
Idioter.
- Det fortalte du aldri. - Hva?
At jeg ikke er den første kryptografen her.
Det er vel meg man ringer når ingen andre klarer jobben.
Det er blåkopier til en slags maskin, mer vet jeg ikke.
- Den er ufullstendig. - Har du lest gjennom alt?
Noe.
Her er en sak til. En melding.
- Det er... - Navajo-språk.
Du holder det lokalt iallfall. Det er en advarsel.
Vi står foran en tredje verdenskrig og maskinen er vårt fremste forsvar.
Vi setter pris på tjenestene dine. Du skal få resten av pengene.
- Du bedøves og fraktes hjem. - Hva? Ingen champagne?
For å sørge for at du holder avtalen vil du holdes under overvåkning.
Ingen årsak! Har dere noen anelse om hva jeg har utrettet her? Slipp meg...
Hva i helvete...?
Jeg trodde først at det var en bivirkning av bedøvelsesmiddelet.
Eller at all stresset forlot kroppen min.
Det tok tre-fire dager før jeg kunne holde på noe.
Så begynte det.
- Alex Jacobs? - Ja?
Kollegaen min og jeg vil stille noen spørsmål.
- Kommer dere fra ARIST? - Får vi komme inn?
Ja da.
Så... hva handler dette om?
- Vi er her for å stille noen spørsmål. - Som en kundeundersøkelse?
- Spørsmålene angår ditt siste arbeid. - Satellitten?
Jeg kan ikke prate om det. Jeg er under kontrakt.
Vi er nysgjerrige på hvorfor du gikk med på å dekryptere koden.
- Vi er nysgjerrige. - Jeg kan likevel ikke prate om det.
Svarene på våre spørsmål overtrer ikke kontraktens parametre.
- Så dere vil vite hvorfor jeg tok jobben? - Ja.
- Dere betalte meg. - Gjorde du det for penger?
Nei, ikke for pengene. Jeg gjorde det for årsforsyningen av munnskyll.
Ja, jeg gjorde det for pengene.
- Handlet du ikke ut fra altruisme? - Altruisme? Nei.
Jeg prøvde ikke å helbrede kreft. Jeg dekrypterte en melding.
- Var valget ditt rent egoistisk? - Jeg har hatt migrene hele uken.
- Dere må nok hjelpe meg litt her. - Trenger du hjelp?
- Hva er det dere vil? - Vi er nysgjerrige.
- Herregud! - Du dekrypterte koden mot betaling.
Akkurat som ditt tidligere arbeid med bakdører i sikkerhetsprogram.
- Bryr du deg ikke om følgene? - Følgene? Det er bare en jobb.
- Ikke gjør jeg det, gjør noen andre det. - Hvorfor ble du spurt?
- Hvorfor...
Vet du hva? Kan jeg få se en slags legitimasjon?
- Legitimasjon? - Ja, jeg vil gjerne se det.
Føler du ansvar for den skade våpenet vil forårsake?
- Vil en legitimasjon berolige dere? - Våpenet som bygges etter tegningene.
- Gjør det dere mer samarbeidsvillig? - Hva snakker dere om?
- Tegningene som du dekrypterte. - Er det noe du stoler på?
- Visste du ikke? - Nei, det gjorde jeg ikke.
- Jeg visste ikke det. - Hvordan føles det nå som du vet?
Føler du anger?
Det var en jobb, ok? Jeg trengte pengene, så jeg tok den.
Det var ikke noe overlagt, det var ikke noe bakenforliggende motiv.
Så hva jeg enn...
...dekrypterte så var det ikke noe jeg skapte og derfor har jeg ikke ansvar.
- Skremmer det deg? - Stoler du på oss?
- Har du tenkt på din egen død? - Har du tenkt på de som vil dø?
Dere må gå nå.
Vi er takknemlige for at du tok deg tid og svarte på spørsmålene våre.
Det betyr mye for oss.
Hva i...?
Hva gjør du? Du savner myndighet å overføre beskjed til USB.
- Det tilhører USAs stat. - Har dere hacket dataen min?
- Du kjente til overvåkningen. - Ser du på meg nå?
Du må følge avtalen. Ikke la dette skje igjen.
Du sendte... folk hit.
Jeg håper at du likte gårsdagens forestilling da jeg runket!
Spøker du?
-Alex?-Ja.
- Alex? - Her inne!
Vent her.
Hei.
Jeg vet at dette ser litt...
Jeg satt fast... jeg satt fast... jeg satt fast på en av ligningene.
Jeg tenkte at det kan ha å gjøre med kvanteskum.
På grunn av alle små markhull eller så er det et holografisk prinsipp.
Vi kan leve i en todimensjonal verden. Det forklarer størrelsesforskjellen.
- Alex... - Vent litt!
Jeg innså at jeg ble villedet.
Jeg fokuserte bare på hva jeg så, ikke når jeg så det.
- Hva er alt dette? - Svaret.
- På hva? - Dem.
Kan de reise hit gjennom tid og rom kan de trolig kontrollere tid og rom.
Det innebærer at de kan eksistere i samme rom som oss, men i en annen tid.
De kan befinne seg i dette rommet, bare ikke akkurat nå.
De kan være 6 timer inn i framtiden eller 12 timer i det fortiden.
De kan befinne seg i en tid der ingen kan se dem-
- men i et rom der de kan bevokte oss. Her er noe jeg ikke forsto først.
De ser på oss gjennom tidsvindu.
De observerer oss, studerer oss og de er for helvete overalt!
- Du må slutte med dette. - Nei, det er ikke jeg som må slutte.
Dere må slutte. Dere må slutte å bygge den maskinen!
Den kommer ikke fra oss eller fra framtiden. Den kommer fra dem!
De la tegningene og meldingen i satellitten-
- for å starte neste krig, ikke for å forhindre den. Det er deres plan!
Vi har dine sykejournaler.
Vi vet om svulsten.
- Betaler ARIST erstatning? - Vi er lei for det, Alex.
Du satte meg i et rom med en satellitt som avgir gud vet hva for stråling.
Det er det som er greien! Det er greien!
La meg se dem, la meg se dem når de ser på meg.
- Du hallusinerer. - Det er det de vil at du skal tro.
- Dette forandrer ingenting! - Jo! Dere må ikke bygge maskinen!
Det handler ikke om maskinen. Du er sjuk!
Nei!
Jeg er lei for det. Du har ingen familie, men har du venner som du vil...
Vi kan hjelpe deg om det er noen du vil treffe eller et sted du vil dra.
- Men du må slutte med dette. - Jeg er ikke døende!
Fornektelse er for jævlig.
Men de hørte ikke på meg og jeg var sikker på at noe skulle skje.
En del av meg trodde nok at jeg gikk fra forstanden.
Men så husket jeg at jeg ikke var den eneste kryptografen de ansatte.
Hei!
Beth Carter?
Jeg heter Alex Jacobs og jobber som kryptograf.
- Hva gjør du her? - Jeg ble ansatt av et firma.
- ARIST. - Jeg føler meg ikke så bra...
Får jeg bare prate med deg litt?
Det er viktig!
Hør på meg! Jeg jobbet med samme melding som du.
Du trenger ikke uroe deg. Jeg jobber ikke for ARIST.
Jeg gikk til biblioteket og fant adressen din. De vet ikke at jeg er her.
Jeg var i samme rom som du.
Jeg så det... Navnet ditt risset inn på sengen.
Meldingen er ikke...
Den er ikke hva den ser ut som.
Den kommer ikke fra oss! Jeg prøvde å fortelle dem det.
De nekter å høre.
Jeg ser ting jeg ikke kan forklare. Men ingen tror meg for...
...jeg er døende.
Jeg er døende.
- Jeg fikk seks måneder. - Jeg har to igjen.
Jeg fatter det fremdeles ikke.
Det er vanskelig å forstå at jeg om fire uker ikke engang kan gå lenger.
Om seks uker kommer jeg ikke til å kunne prate.
Og om åtte uker er jeg forvandlet til aske.
Var det noe galt med krypteringen min?
- Er det derfor de leide deg? - Nei, nei.
Så vidt jeg vet ville de bare at jeg skulle styrke den.
- Du vet vel at det er et våpen? - Selvsagt.
En advarsel fra framtiden dukker ikke opp som en tegning over en mikro.
Det er... ikke fra framtiden.
Unnskyld, jeg tilbød deg ikke noe å drikke. Kaffe?
Jeg tar gjerne noe sterkere om jeg får.
Jeg glemte at jeg hadde den.
- Skal ikke du ha? - Jeg drikker ikke.
Jeg har tenkt på å slutte men... drit i det.
Du er den første jeg prater med på over en måned.
Bortsett fra legene.
Og Cipherman, men han er...
Kontakter ARIST deg fremdeles?
Jeg er ganske sikker på at han jobber for dem.
Det må han gjøre, ellers kunne han ikke vite alt...
Unnskyld, men hvem er Cipherman?
Skjermen ble svart og så plutselig begynte han å kommunisere med meg.
Det var for en måned siden og vi har pratet hver eneste dag.
- Ga han deg problemer å løse? - Jeg fikk noe annet å tenke på.
- Hva mer pratet dere om? - Mest kvantefysikk.
- Iblant utfordret han kunnskapene mine. - Testet han deg?
Det var nok mer for diskusjonens skyld.
Jeg tok bilder av skjermen for å bevise for meg selv at var virkelig.
Etter diagnosen er det vanskelig å vite.
Jeg er fremdeles usikker på om du er virkelig.
- Jeg må legge meg ned. - Kom, jeg hjelper deg.
Takk.
Vil du ha... litt Valium?
Nei, de hjelper ikke lenger.
Jeg er virkelig.
- Nei, det er du ikke. - Jo, jeg er her. Jeg er virkelig.
Jeg skrev aldri inn navnet mitt med binærkode...
God kveld
- Har du rukket se på problemet mitt? - Jeg har ikke klart å løse det ennå.
Synd. Du pleier å være så rask. Hvordan har du det?
Han spør hvordan jeg har det i dag? "Kvalm."
Du er ikke Beth.
Herregud!
Hei! Har det du bedre i dag?
Bra. Jeg har et spørsmål. Jeg så meg omkring. Har du flere...
Har du flere sånne problemer som han har gitt deg?
- Hva har du gjort? - Det er en beskjed.
Det fins luker og deler som mangler, men det er en beskjed.
Har du satt dem sammen før?
Det er biter av et puslespill.
Man dekrypterer dem, løser dem og setter dem sammen.
- Jeg tror han prøver å si deg noe. - Jaså...?
Hva? Ja, han kontaktet meg i går kveld.
- Har du pratet med ham? - Ja, han forsto at det ikke var du.
- Nei, du får ikke prate med ham. - Han forsto at jeg ikke var du.
Dette er mitt. Det er min datamaskin, mine notater, mitt hus...
- Jeg tror ikke han jobber for ARIST. - Du kan ikke være her.
Vet du hva forskjellen mellom oss er?
Jeg driter i det.
NSA tvang firmaet jeg jobbet for å skrive bakdører i algoritmene våre.
Jeg tvilte ikke et sekund. Jeg tenkte bare på pengene.
Men du? Nei, ikke du. Jeg har lest din CV.
Du jobbet for Everleaf. De ba NSA dra til helvete-
- istedenfor å risikere sine kunders integritet. De sa nei.
Du bryr deg faktisk. Hjelp meg å stoppe dette.
Kom her.
4. juni. Det var da jeg takket ja til jobben.
Etter det ble jeg syk. Jeg begynte å hallusinere.
Jeg prøvde å finne rasjonelle, fornuftige forklaringer.
Men ingen av dem overbeviste meg, så jeg begynte å tenke på meldingen.
Om nøkkelen og kvanteminne.
Polariserte fotoner som førte med seg en melding fra framtiden.
Fotoner er bare lyspakker og lyset ferdes gjennom universet.
Hva om noen eller noe sendte meldinger ned i avgrunnen?
Gjennom rommet, gjennom tiden?
Vi måtte bare lete etter dem.
Jeg begynte å fange opp fotoner og dekryptere koder.
Jeg ble helt besatt.
Jeg trodde at de døde snakket til meg.
At de kalte på meg fra himmelen.
Og blant alle disse stemmene, hørte jeg min egen.
Jeg pratet bare med meg selv.
Ingen av oss burde sagt ja til jobben. Den har ødelagt helsen vår.
Vi er ikke de samme personene vi var før.
Du ser dem, ikke sant?
Alt du tror at du ser, er bare døden.
Ser du personen utenfor vinduet?
Hvis jeg hallusinerer, hvordan kan vi begge hallusinere det samme?
Dette er virkelig. Det hender!
De la meldingen i satellitten og den maskinen.
Dette vil få dominobrikkene til å falle. Vi må gjøre noe!
Jeg vil bare dø i fred.
Kan du være så snill og gå?
Vi advarte deg.
- Hvorfor kontaktet du Beth Carter? - Mener du alvor?
- Jeg ba deg glemme dette. - Skal du drepe meg?
Det handler om rikets sikkerhet. Vi kan snart ikke beskytte deg.
Gjør meg da en tjeneste. Ta en pistol og skyt rett gjennom svulsten!
Du er ikke alene.
Livet ditt er ødelagt, men om du har noe uoppklart kan vi hjelpe deg.
- Hva med Beth? - Det angår ikke deg.
- La henne være i fred. - Hjalp dere henne også?
Du får ikke besøke Beth igjen.
Det er siste gangen jeg kommer hit. Forstår du?
Hva skjer ellers?
Du var ikke den eneste som ble smittet i laben.
Tid er alt vi har. Bruk din klokt.
Hva i helvete?
Jeg trodde at jeg...
...ikke var her lenger.
Jeg trodde at jeg hadde blitt bortført.
Jeg befant meg i en glasstank et sted.
Som maur i en maurkoloni som arbeidet og strevet.
Glemt av forskerne som våker over oss.
Hei, Alex.
- Jeg vet hvem du er. - Nei, det gjør du ikke.
Rebecca.
Feil.
Hvem er du?
Du kjenner meg ikke. Jeg kjenner deg.
Er du en av "dem"?
Hvem er de?
ARIST?
Nei.
Hun er snart der.
- Er dette virkelig? - Det håper jeg virkelig ikke.
- Du er full. - De tok alt.
Hvem?
Den der jævla hurpa og vakthundene hennes på ARIST.
- Er du ok? - Ja. Nei, jeg er døende, for helvete!
- Han var akkurat her. - Én av dem?
Nei, ikke en av dem. De jævlene er overalt.
- Jeg prater om din gutt, Cipherman. - Kontaktet han deg?
Han ba meg dra hit. Han ga meg adressen din.
Du har nok rett. Han prøver å finne en måte å stoppe maskinen på.
Han sendte meg tegningene.
Det må være en som jobber der for å ha tilgang til dette.
Forstår du noe av dette?
Et stålrør, et varmeskjold, en vakuumkammer...
- Det styres av et isolert nettverk. - De... leker med vår eksistens.
Fikk han deg til å regne ut algoritmene?
Det betyr at han retter inn seg på dataen og at maskinen alt er bygget.
Det gir ikke mening.
Hvordan er det engang mulig? Noe sånt her ville ta flere år, hva?
Jeg antar det, ellers ville han bare endret tegningene-
-og la dem bygge en falsk maskin.
Det er vi som har gjort dette.
Vi visste ingenting.
Vi visste det. Vi ville bare ikke innrømme det.
Har du opplevd tidseffektene?
De blir verre.
Jeg vil ikke at det jeg så blir virkelig.
Vi begynte å bygge et virus som var rettet mot maskinen-
-med Ciphermans hjelp.
Vi var bare tre personer som gjorde det vi kunne.
Vi prøvde å rette opp det gale vi hadde ansvar for.
Så kom det et øyeblikk da jeg bare tenkte for meg selv "helvete"!
Vi er bare to personer som holder på å dø.
Som holder på å bli gale og gjemmer oss bak hverandre.
Vi følte oss isolert fra omverdenen.
Det varte ikke så lenge.
Lås døren!
- Bra, du fikk tak i dem. - Hva gjør du her?
- ARIST er sporet av meg. - Er du...
Nei, men jeg vet hvem han er. Jeg har prøvd å stoppe det fra innsiden.
Vi kan ikke stole på noen. Dette er en av grunnleggerne av ARIST.
- Her. - "Miles Driskoll. Cipherman".
Det er adressen hans. Jeg lot ham arbeide med dere for å lage virus...
- ...som kan sette maskinen ut av spill. - Du ser det vi ser nå.
ARIST nekter for alt. De tror at vi hallusinerer og skylder på svulstene.
- Men om flere ser det samme... - Vi har ingen bevis!
Militæret finansierer hele prosjektet og vil aldri slippe våpenet.
En eneste melding var hva som trengtes for at de skulle bygge det.
- Vet de engang hva det gjør? - De tror det.
Men det som står på pakningen er ikke hva den er til for.
Vi har ikke tid til dette. Pakk alt dere kan og dra herfra. Fort!
- Det var du som risset inn Beths navn. - Du oppdaget det litt for sent.
Skynd dere!
De er her. Fort.
Finn Driskoll. Ingen mobiler og bare kontanter. Etterlat ingen spor.
Dere må skynde dere. Tidseffektene vil bare bli verre.
Hva betyr det?
For hvert minutt blir de stadig sterkere.
De begynner å interagere og deres eksistens blir mer enn bare observasjon.
- Stikk nå. - Og du?
Jeg prøver å vinne dere litt tid. Skynd dere. Stikk!
Hva tror du at de vil gjøre med henne?
Han liker visst ikke folk noe særlig.
Ja, det er åpent!
- Hallo. - Beth! Så godt å se deg.
Det har virkelig vært hyggelig å prate med deg. Herr Jacobs også. Kom inn!
Unnskyld rotet.
Man vet aldri når man får bruk for noe.
Jeg er en av de opprinnelige forskerne.
En av ARISTs grunnleggere.
Den siste oppdagelsen var faktisk ikke vårt første møte...
...med våre merkelige venner.
Vi fant en annen satellitt for mange, mange måner siden.
Vi tror at den gikk i bane rundt jorden i hundrevis av år-
-før vi kunne hente den ned.
- Det var omtrent 50 år siden. - Fins det enda en satellitt?
Ja. Den snurret rundt vår lille jord til teknologien vår var avansert nok-
- til å kunne hente den ned og avsløre dens hemmeligheter.
- De ventet på oss. - Ja, på sett og vis.
Kom inn. Vær så god.
Hvis det har hendt før, så kan vi vel forhindre dette?
Ikke egentlig. Det ligner situasjonen vi hadde da, men likevel ikke helt.
Vi hentet ned satellitten og fant en kryptert melding-
-sammen med tegninger.
Men hensikten var en annen. Jeg tror at de prøvde å feste seg...
...til dimensjonen vår.
Et anker, så og si.
- Vår dimensjon? Mener du... - Ja, ja!
Ja, inter-dimensjonelle skapninger! Det er det jeg tror at de er!
Herlig, hva? Men jeg tror ikke at ARIST deler entusiasmen min.
Da jeg prøvde å fortelle dem det, ble jeg vanæret, innesperret-
- og kastet ut fra forskerverdenen. De sa at jeg var paranoid.
Men ikke noe mot hva dere måtte tåle. Jeg fikk også en tumor, en liten en.
Den er ikke ondartet, men den gjorde meg mottakelig for å kunne se dem.
Men de eksisterer ikke på samme plan av lineær tid som vi-
- så det var vanskelig å finne en måte å gjøre dette forståelig på-
-noe jeg antar at dere forstår.
For ikke å snakke om psykiatriske institusjoner på 1970-tallet.
Vær så god og sitt.
Hvis de eksisterer på et annen plan, så betyr det-
- at deres virkelighetsoppfatning er en annen.
Jeg er ganske sikker på at de ikke kan oppfatte ting slik vi gjør.
Vi er så veldig primitive og de er virkelig langt utviklet.
- Hvilken dimensjon de enn kommer fra... - Så oppleves ikke tiden lineært.
Jeg tror at de opplever tiden som et eneste øyeblikk.
Så om den første maskinen var en slags ankerkjetting...
...hva gjør da den nye maskinen?
Jeg tror at den nye maskinen, i mangel på et bedre ord-
-gir dem adgang til vår dimensjon.
Forestill dere at de ser på en videokassett-
- og vi er rollefigurene som kan bevege oss fra begynnelsen til slutten.
Og vi kan bare oppleve ting på den måten.
Den første maskinen var en fjernkontroll de spolte fram og tilbake med-
-for å se på hele filmen.
Men de kunne ikke påvirke oss, endre oss eller interagere med oss.
Men med den nye maskinen har de mulighet-
-til å strekke seg gjennom tv-ruten.
Jo nærmere aktiveringen vi kommer, desto større effekter kjenner vi.
De blir mer til stede. Maskinens effekter skaper bølger.
Tiden blør bakover, det blir en oversvømmelse av effekter.
Det flyter ut til framtiden og fortiden.
Jo nærmere denne stund vi kommer, desto sterkere blir effektene.
Rebecca prøvde å advare oss.
Ja, ting er virkelig merkelige hos ARIST.
Alt i deres umiddelbare nærhet blir påvirket dramatisk.
Folk beveger seg i slow motion og samtalene overlapper hverandre.
Det er galt! Helt sprøtt!
Vi vet ingenting. Ingenting.
Vi kan prøve å forklare deres eksistens, men vi forstår ikke engang vår egen.
Min teoretiske beskrivelse av deres eksistens er nettopp det-en teori!
Så vi kan begynne å forstå, men det er antagelig ikke engang nær sannheten.
Et godt eksempel: Hvordan opplever dere dem når dere ser dem?
- Som menn, hva? - Ja.
Høye, bleke uten ansiktstrekk.
Du ser dem som humanoide, hjernen er ikke i stand til annet.
Men det er antagelig ikke slik de ser ut.
Hvordan kan vi vite hvordan de ser ut? Vi kjenner ikke til andre dimensjoner.
En ting er sikkert, de ligner ikke menn. Dere skulle se de jeg har i hagen.
- Er en av dem i hagen? - Å ja!
Han har vært der i 30 år og har ikke rørt seg av flekken.
I begynnelsen så jeg ham som antropomorfistisk.
Men jo lenger tid som gikk, desto mer var hjernen min nødt til å tilpasse seg.
Og desto mer ble han forandret. Han er en lojal venn.
Den mest lojale venn jeg har hatt.
Jeg ser ingenting.
Jaså? Det var ytterst interessant.
- Hvordan ser den ut? - Den er ubeskrivelig.
Ganske skrekkinngytende, faktisk.
Alt med dem er så fascinerende, så mystisk.
- Ta for eksempel krypteringene. - Hva mener du?
Din dekryptering var ulik Beths.
Og hennes var ulik min. Hvordan er det mulg?
De kjenner ikke til virkeligheten vår! Hvordan kan de kryptere noe til oss?
De plasserte ut noe som så annerledes ut for oss alle tre.
Likevel kom vi alle fram til samme slutning.
Det går ikke an å forklare!
Det er derfor ARIST leide flere ulike kryptografer.
Jeg tror ikke at det var stråling som gjorde at vi ser vennene våre.
De er fysiske bieffekter av at vår virkelighetsoppfatning er forandret.
Akkurat som et vanskelig puslespill kan forårsake hodepine.
Dette puslespillet forårsaket svulstene. Helt utrolig!
Det er altså ute med oss.
Jeg antar at man kan uttrykke det sånn.
Men det fins fremdeles tid til å forhindre det.
Nei, jeg tror ikke at det er noe vi kan gjøre.
Har du skapt et virus som ikke har en jævla sjanse?
Nei, nei! Viruset kommer til å virke.
Men vi har ikke nok tid til å fullføre det.
Disse ettervirkningene kommer antagelig fra noe som alt har hendt.
Aktiveringen av maskinen kan alt ha hendt en gang i framtiden.
Vi kan ikke... Det må være noe vi kan gjøre.
Effektene kommer kanskje ikke fra maskinens aktivering.
- De kommer kanskje fra detonasjonen. - Men herregud, går den an å stoppe?
- Detonasjon? - Det fins kanskje en annen måte.
Nedmontere den. Ta en slegge og knuse den!
Herlig! Så bra at vi brukte all tiden til å skape viruset.
Problemet er at ARIST vil bygge den opp igjen.
Dere må ta dere til serveren og slette tegningene.
- Vi vet ikke engang hvor bygningen fins. - Nå gjør dere det.
Jeg var med og grunnla ARIST og kjenner stedet godt.
Du burde kunne ta dere inn gjennom østfløyens tunnel her.
Det fins en luke et par kilometer herfra som leder direkte til laben.
Skitt, vi må stikke!
Hallo...
...gamle venn.
Vi burde ikke ha forlatt ham der.
Det var ikke noe vi kunne gjøre.
Luken fins et par kilometer fra denne grusveien.
Hvis vi drar i morgen tidlig burde vi være framme til kvelden.
Slapp av.
- Ta det rolig. - Hvor er jeg?
Hva ser du?
Jeg vet ikke.
- Er jeg død? - Ikke som du kjenner det.
- Frykter du døden? - Nei!
Frykter du å leve?
- Hva er du? - Ikke noe du kan forstå.
- Hva faen vil du? - Vi er nysgjerrige på deres slag.
- Og deres opplevelse av tiden. - Er det alt dette handler om?
- Det er noe rart for oss. - Alt dette...
Vi vil veldig gjerne forstå.
Lineær tid virker så upraktisk.
Læring er en langsom prosess og hver generasjon begynner på null.
En møysommelig prosess av tomme løfter.
Den forviser mennesker til uvitenheten. For alltid et barn i mørke.
Så underlig at naturen kan straffe en skapning så ondsinnet.
Dere er dømt til å lære om smerte i all evighet.
Så vondt det må være å ha selvinnsikt og samvittighet-
- og likevel være fanget i en lavere dimensjon.
Hva faen vil du meg? Hvorfor valgte du meg?
Valgte? Hvorfor valgte du å dekryptere meldingen?
Du har spurt meg om det en gang før.
Du kom til mitt hus.
Vi forstår ikke valg. Vi eksisterer bare i ett eneste øyeblikk.
Et eneste øyeblikk og vi forstår alt som må forstås i vår verden.
Derfor er årsak og virkning, sannsynlighet og konsekvens uforståelig.
Det eksisterer altså ikke i deres tid.
Om menneskets tidsforståelse lignet vår, ville han da fortsette å eksistere?
- Skulle han fortsette å eksistere? - Helvete!
- Ta det rolig. Ta det rolig. - Helvete!
Ta det rolig. Om tidens sprekker skulle fylles-
- og mennesket ikke kunne gjemme seg noe sted, hva ville da skje?
Jeg vet ikke. Jeg forstår ikke engang hva du mener.
Hva skjer når mennesket ikke trenger å vente lenger?
- Vi blir som dere. - Vil du det?
Jeg kan ikke eksistere her.
Det gjør meg syk. Du tar livet av meg!
Mennesket kan bare være sikker på en ting: Døden.
Likevel gjemmer det seg fra det uunngåelige og distanserer seg.
Men jo mer tid mennesket får, desto mer tid berøves man.
Å forlenge eksistensen leder til ukjent lidelse.
Tiden bestemmer alt for mennesket.
Ironisk nok er det både en gave og en tjuv.
Hvordan er din verden?
Det kan du ikke forstå.
Hvis du kan bygge bro over kløften mellom dimensjonene for å kommunisere...
...så kan du vel for faen forsøke?
Du vet ting om oss og universet vårt. Fortell!
Hvis du søker svar for å endre din forståelse av virkeligheten-
- så er vel din verden snarere en projeksjon enn en oppfatning?
Hvilke er de faktiske forholdene?
Ser du verden som du forestiller deg den-
- eller observerer du bare det som alt fins?
Hvis virkeligheten er en projeksjon, hva skjer når bevisstheten er borte?
Tross en evighet av refleksjon kan ikke mennesket forstå forskjellen-
-mellom virkelighet og illusjon.
For hvert menneske som blir født kommer en ny virkelighet.
Kanskje er det derfor mennesket alltid er på kant med tilværelsen.
Så selvmotsigende.
- Så spaltet. - Stopp, stopp, stopp, stopp!
Er jeg den eneste som gjennomgår dette?
Ville det føles bedre om dere var flere?
- Du vil ikke være alene. - Jeg vil ikke lide!
- Du har vondt. - Ja, jeg har det vondt!
Og nå må jeg sitte her til jeg dør!
Hva om du kunne vende tilbake til en tid som fortiden, før du ble syk.
- Skulle jeg reise bakover i tiden? - Ja.
Med kunnskapen du nå har.
Hvordan vil det forandre atferden din?
Hva ville du gjort annerledes, om noe?
Jeg ville bedt ARIST dra til helvete.
- Ville du tatt andre valg? - Jeg ville stoppet dette og deg.
- Fjern oss fra ligningen. - Det går ikke.
- Du vil ikke kunne se oss. - Det gjør ingenting.
Jeg ville vist at dere var der og overvåket alt.
Det ville forandre din virkelighets- oppfatning og dermed atferden din.
Hvorfor skulle du oppføre deg annerledes om du ikke kunne forandre situasjonen?
- Jeg bare ville det. - Dette syns vi er rart.
Vi velger ikke.
Vi bestemmer ikke hva som skal skje. Jeg valgte ikke å komme hit.
Jeg valgte ikke å bli syk!
Ting hender. Vi ser ikke på verden og...
...maler den som vi vil.
Da tror du ikke du har kontroll over eksistensen din.
Du tror at tankene dine ikke har noen konsekvenser.
Hvis du skulle vende tilbake til en tid med den kunnskapen du nå har-
- hva ville det ha for betydning? Hva vil vår eksistens ha for betydning?
Hva ville observasjonene våre ha for betydning?
Om tiden skulle gjenopprettes og du vendte tilbake-
-hva ville det gjøre for forskjell?
Det var det.
Det var alt.
Jeg vet ikke om alt dette bare var en test eller...
Men jeg vet at det ikke går an å forandre.
Men verden kan gå under i morgen.
Det vet vi jo alt.
Alt har alt hendt.
Satellitten har blitt oppdaget, koden knekt.
Meldingen er dekryptert.
Det var over før det hadde begynt.
Man kan kanskje ikke endre på slutten.
Men man kan forandre veien dit.
En ting til. Advar henne, lyv for henne.
Spar henne sannheten, så hun kan få leve fredelig.
Og så glemmer du.
Glem denne beskjeden. Glem hva som kommer til å skje.
Glem det som alt har hendt. Bare...
Bare glem alt.
Og lev.
Tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com