MY VŠETCI CUDZINCI
Ahoj.
Videl som, ako sa na mňa dívaš z ulice.
Všimol som si, že chodíš so zvesenou hlavou.
Raz bude ten poplach naozaj.
Sme tu len my dvaja. Veril by si?
Ešte ani nenajali strážnikov.
Som Harry.
Adam.
Ako to zvládaš?
Čo také?
Počúvaj.
Je to úplné ticho.
Sme v Londýne, ale nič tu nepočuť.
Púšťam si hudbu, ale keď dohrá, je to ešte horšie.
Mám aj taký ten prístroj na biely šum.
Znie, akoby si v kúte o mne šuškali.
Ani nemôžeme otvoriť okná,
asi aby sme nevyskočili.
To je zlé pre biznis.
Dolámané telá na chodníku. Kto by sem šiel bývať?
Drink?
Je japonská.
Má byť najlepšia na svete, ale netuším prečo...
- Nie, vďaka. - Dobre.
Čo keby som aj tak vošiel?
Ak nie na drink,
tak na čo len chceš.
To nie je dobrý nápad.
Desím ťa?
Nie.
Nemusíme nič robiť, ak nechceš.
Mám pred dverami upírov.
EXTERIÉR
DOM NA PREDMESTÍ
Toto je južná linka do East Grinstead.
Zastávky Clapham Junction, East Croydon, Sanderstead,
Riddlesdown, Upper Warlingham, Oxted a East Grinstead.
Mama!
Mami!
Ahoj.
Na dnešný večer som kúpil niečo silnejšie.
Nie, vďaka.
Môžeme ísť?
A kam?
Domov.
Poteší sa, keď ťa uvidí.
Hádaj, koho som našiel v parku?
Je to on?
Áno, určite je.
Pozri na tie oči.
Áno, si to ty.
Ahoj.
Nestoj tam, poď ďalej.
Kde teraz bývaš?
Určite nie tu v okolí.
- V Londýne. - Aké nóbl!
- Kde tam? - Bývaš sám?
A je to tvoje?
Áno, ale je to len byt.
Čo som ti hovoril?
Hovoril som, že si poradí.
Vo veľkom meste to musí byť drahé.
- Čím sa živíš? - Píšem.
- Čo som ti hovorila? - Nie.
Nie som žiadny boháč. Fakt nie.
Vedela som, že budeš tvorivý.
A čo teda píšeš?
Milujem Stephena Kinga. Carrie, Cujo, Štyri ročné obdobia.
Nie, nie som taký spisovateľ.
Píšem scenáre.
K filmom.
A do telky, ak musím.
Spisovateľ.
To je hrozne vzrušujúce.
Hneď by som to hlásila susedom.
Podľa mňa spisovatelia vedia o svete menej
než ostatní ľudia.
A to ty ako vieš?
Píšeš len tlačeným.
To hej, ale...
Spisovateľ.
Náš syn.
Hrozne sa tešíme, že sa ti tak darí.
Áno.
Stačilo prihriatych kecov.
Náš syn sa vrátil domov.
Čo to púšťaš?
Uvidíš.
Pamätáš sa na to červené autíčko?
Miloval si ho, chcel si v ňom ísť
na cestu medzi autá.
Moja prvá spomienka.
A zrazil ho Ford Granada, že?
Nie, bolo...
pretekárskej zelenej.
Pamätáš si to?
Odhodilo ťa ako handrovú bábiku.
Na to nezabudnem.
Nič sa ti nestalo.
Nič vážne, len pár modrín.
Ale vzala som ťa na pohotovosť.
A čo pri tom ohňostroji, ako si reval?
Pamätáš sa?
Koľko si mal? Šesť?
Nie toľko, bol starší.
Keď spustil ohňostroj,
začal tak vrieskať, že som ho musel odniesť.
- Vážne? - Áno.
Zaspal si mi na pleci.
To si nepamätám.
Bol si úplne bez seba.
Fakt si to nezvládal, chcel som...
chceli sme, aby si si užil ohňostroj. Ale ty nie...
Odjakživa si citlivý, však?
Možno.
Ešte sa bojíš ohňostrojov?
Nie!
Vieš, ako znieš?
- Ako moja matka. - Presne.
- Všimol si si? - Áno.
Predtým si niečo povedal.
To, že nie si „taký spisovateľ“.
- Povedz to znova. - No tak!
Nechcem.
Povedz.
„Taký spisovateľ“.
Ako babka?
Nie. Ako ty.
Povedz to ako ty.
Hrozne radi sme ťa videli.
Už sme neverili.
A predsa si tu.
Som tu.
Čoskoro sa vráť.
Jeden z nás tu bude.
Prosím.
Vrátim sa.
Dobre.
- Poďme dnu. - Dobrú.
- Synak.
Dobrú.
- Ahoj. - Čau.
Prepáč mi ten večer.
To nič.
Netráp sa tým.
- Maj sa. - Aj ty.
Whisky mám rád,
ak chceš zájsť na drink...
Ahoj.
- Chceš ísť ďalej? - Jasné.
Dáš si drink?
Áno, čo máš?
Mám vodku a nejaké pivo.
Mám aj trávu, ak chceš.
Hej, to je lepšie.
Už nepijem.
Rád tu bývaš?
S ľuďmi to tu bude lepšie.
Ak sa sem nasťahujú.
Máš tu kamarátov?
Ani nie.
A ty?
Ani nie.
Väčšina odišla z Londýna.
Chcú záhradu pre decká,
byť bližšie pri starých rodičoch.
Ty sa nechceš odsťahovať?
Nie.
Čo by som robil v Dorkingu?
To nie je pre ľudí ako ja.
Pre istotu. Si kvír, hej?
- Áno. - To je dobre.
Alebo teplý. Kvír, čo ja viem...
Neviem si na to zvyknúť.
Je to ako nadávka.
Nám zase vadí „teplý“.
Lebo to bolo večne:
„Máš teplý účes“, alebo „Ten gauč je teplý“,
„Máš teplé tenisky“, „Máš teplý batoh“.
Veď vieš.
Ale kvír znie tak slušne. Akoby...
z toho vypadlo celé to fajčenie vtákov.
Hej.
Asi s nikým nechodíš.
S nikým som ťa nevidel.
Nie.
Si často single?
Či som často single?
Asi áno.
- A ty? - Áno.
Ale niežeby som sa nesnažil.
Môžem ťa pobozkať?
Hej, dobre.
Prepáč.
- V poriadku? - Nie. Áno.
Len som to...
dlho nerobil. Neviem, ako dýchať.
- To nič. - Dobre.
Dobre.
- V pohode? - Hej.
Áno.
To si ty?
Obávam sa, že hej.
Bol si zlatý.
Ja neznášam svoje fotky.
Bol som tučný.
Hej, ale...
tučného decka sa nepýtajú, prečo nemá babu.
My by sme boli kamoši.
Necvičili by sme a očumovali chalanov.
To je tvoj otec?
Áno.
Fešák.
Hej.
Práve o nich píšem.
To je tvoj džob?
Hej.
Ako ti to ide?
Čudne.
Ja sa s otcom nevídam.
Ty s vašimi hej?
Nie, zomreli.
Nemal som ani dvanásť.
Obaja?
Áno, pri autonehode.
Veľmi neoriginálna smrť.
To ma mrzí.
Nemusí, bolo to dávno.
To je predsa jedno.
No.
Chcem ťa znova vidieť.
Hej, dobre.
Môžem zostať na noc, ak...
Alebo lepší nápad...
Nie dnes. Tak?
Nie. Rád ťa znova uvidím. Len...
Nič nevysvetľuj.
Dobre?
Dobre.
Vďaka.
Zlatíčko, vrátil si sa.
Samozrejme.
Bože, si premočený.
Vyzleč sa.
Nie, nevyzlečiem.
Nevymýšľaj, som tu len ja. Ruky hore.
Dám to do sušičky.
Dnes som tu len ja. Nevadí?
- Jasné, že nie. - Dobre.
Chcem vedieť všetko.
Choď sa hore prezliecť.
Bože, to je vzrušujúce!
Všetko ti je malé, však?
Hej.
Priniesla som ti ockove veci.
- Dobre. - Aha.
Vyzleč si to, všetko dám vysušiť.
Adam, už aj sa vyzleč.
Vážne.
Pozrime sa.
Čo?
Bol si malý chlapec.
A už nie si.
Nie.
Vyzeráš úplne inak, ale si to ty.
Ja že budeš chlpatejší.
Ako tvoj otec.
Aha. Prepáč.
Ja mám rada chlpatú hruď.
Dobre.
Vieš, koho mi pripomínaš?
Koho?
Vyzeráš ako môj otec.
Vážne?
Takto si ho pamätám z detstva.
Nie je to bláznivé?
Akoby som vás oboch videla naraz.
Tvoje obľúbené jedlo. Snáď ho ešte ľúbiš.
Postavím vodu na čaj a všetko mi porozprávaš.
Výborné.
Dobre.
Ocko mi zakázal pýtať sa, ale nevidím prsteň,
tak asi nie si ženatý,
ale máš frajerku?
Podľa mňa brunetku, žiadnu vychrtlinu.
Inteligentnú.
Tak čo?
Čo čo?
Máš?
Nemám frajerku.
Škoda.
Nemám, lebo nie som na dievčatá.
Na ženy.
Ako to myslíš?
Tak, že...
som teplý.
Akože homosexuál?
Akože tak, áno.
- Naozaj? - Áno.
Odkedy?
Oddávna.
Ako dlho?
Odvždy.
Nevyzeráš teplý.
Neviem, čo to znamená.
To, čo to znamená. Veď vieš.
Teraz si asi rada, že nepoznáš susedov.
Iste, prekvapilo ma to.
Neviem, ako to mám brať.
Nikdy ti to nenapadlo?
Nie, isteže nie.
Ktorý rodič by to chcel?
Takého nepoznám.
Ja som s tým v pohode.
Nie sú na teba ľudia hnusní?
Nie.
Veľa sa zmenilo.
Nie sú hnusní?
Aspoň nie nahlas.
Všetci to vedia?
Neskrývaš to?
Neviem, napríklad v obchode?
To záleží na ulici.
Všetci to vedia, nikomu to nevadí.
Nechceš sa oženiť a mať deti?
Môžem mať deti.
Muži sa môžu brať. Aj ženy.
Akože medzi sebou?
- Áno. - Prečo?
Ako to „prečo“?
Nezostane tak koza celá aj vlk sýty?
Ty sa nechceš oženiť a mať deti?
Neviem. Dlho taká možnosť nebola.
Neoplatilo sa niečo také vôbec chcieť.
Je studený.
- Si v poriadku? - Hej.
Určite?
Asi som nikdy netušila,
čo sa ti deje v hlave.
Večne si utekal z domu. Pamätáš?
Áno.
Raz si došiel až na vlakovú stanicu,
ale stratil si peniaze a nemal si na lístok.
- Pamätáš? - Áno.
Päťlibrovku od starkej.
Áno, presne.
Kam si chcel ísť?
Neviem.
Asi do Londýna.
Do Londýna?
Bože.
Raz si zašiel na koniec záhrady,
ale porezal si si palec na fľaške od mlieka
a pribehol si vystrašený, tričko celé od krvi,
a búchal si na okno.
Áno.
Tu je.
Stále.
Vraj je to veľmi osamelý život.
To sa už nehovorí.
Takže nie si osamelý?
Možno, ale nie preto.
Nie celkom.
A čo tá príšerná choroba?
Videla som správy v telke,
náhrobné kamene. Mám sa jej báť?
Nie. Ježiš.
Dnes je všetko inak.
Všetko je inak.
No, to nemám ako vedieť.
Už to máš suché.
Zober si tie tyčinky, ak chceš, ja ich nebudem.
Čo sa deje?
Som v pohode.
Len som trochu premrzol.
Celý horíš.
Hej.
Len som...
Asi som prechladol.
Dobre.
Napustím ti horúcu vaňu.
Tá podľa mojej babky vylieči všetko.
Nerád sa kúpem.
Neštvi ma. Kto sa nerád kúpe?
Predo mnou sa nemusíš hanbiť.
To sa ti ľahko hovorí.
Mám zavrieť oči?
- Prosím ťa. - Dobre.
Lepšie?
Áno.
Celý týždeň na teba myslím.
Že si v piatok pozrieme nejakú blbosť v telke.
Zjeme donášku na tvojom gauči.
Pozrieme staré časti hitparády, keď som ešte nebol na svete.
A ešte niečo mi napadlo.
Že by som ťa pretiahol.
- Vážne? - Hej.
Alebo ty mňa. To je mi fuk.
Čo hovoríš?
Dobre.
Ale nevadí, ak nie. Nie každý je na to.
No, ja som dlho nebol
zo zjavných dôvodov.
Akých?
Myslel som, že ak niekoho pretiahnem, tak zomriem.
To si asi nevieš predstaviť, že?
Trochu.
Áno. Poď.
Hovoril si, že sa s otcom nevídaš.
Áno.
A čo s mamou?
Ani s tou.
Prečo?
Vedia, že si kvír?
Jasné.
A berú to v pohode?
Hej.
Berú.
Ale sú stará škola.
Asi s tým nie sú úplne v pohode.
Ale v podstate si zvykli,
len o tom nehovoríme.
Dalo by sa povedať, že som...
sa dostal na okraj.
Až na samý okraj.
A cez okraj.
Čo to znamená?
Že som na okraji rodiny.
Moja sestra s deckami
a môj starší brat, čo sa práve oženil,
sú všetci pekne v strede.
Ale to je okej.
Prečo?
Lebo...
domov veľmi nechodím.
Si preto smutný?
Nie, asi je to nevyhnutné.
Prečo?
Vždy som si u nás v rodine pripadal ako cudzí.
A po mojom coming oute sme len pomenovali, prečo som iný.
Takže nakoniec
za to nikto nemôže.
Čo sa deje?
Zvláštne...
Teraz je to lepšie. To áno...
ale stačí málo, aby si sa cítil...
ako vtedy, úplne odhalený.
Ešte som horúci?
Trochu.
Zostaneš na noc?
Určite sa nezdrží.
To nič.
Len s ňou chcem hovoriť.
Veď ja viem.
Túto mal rád tvoj dedko.
Vtedy som ju nemal rád,
ale už mám.
Mamu porazí,
ak tú blbosť rozbiješ.
No tak, sadni si.
Povedala ti to?
Bála sa, že už neprídeš.
Vieš, aká je.
Nebuď z nej sklamaný.
Nie som.
Musí si to prebrať v hlave,
tie príbehy, čo si vytvorila.
Pochopí, že tu nejde o ňu.
A čo ty?
Čo ja?
Čo si myslíš ty?
Nebol to zas taký šok.
Vedel som, že si buzík.
Ani za svet si nevedel hodiť loptu.
- Ježiš. - Ani za boha.
Nevedel.
Vyznievam ako hrozné klišé.
- A vieš hádzať? - Nie.
Tak vidíš.
Mal som to vedieť?
Neviem.
Často som ťa počul plakať v izbe.
Robili ti chalani zle?
Nielen chalani.
Čo ti robili?
Volali ma dievča,
ignorovali ma, nehrali sa so mnou, pchali mi hlavu do záchoda,
hádzali do mňa pripináčiky.
Preboha.
No, vieš ako,
decká sú hrozné svine.
Prečo si neprišiel, keď som plakal?
Prečo si nepovedal o tom v škole?
Ty odpovedz prvý.
Úprimne.
Nechcel som mať syna,
ktorému robia zle.
Asi keby som bol v tvojej škole,
robil by som ti zle.
To som si vtedy vlastne myslel.
Preto som ti nepovedal o škole.
No...
Keď mi to povedala,
spomenul som si na všetky naše vtipy...
ako sme si uťahovali
z tvojho zženštilého angličtinára.
Stále si mi hovoril,
že si nemám prekladať nohy ako žena.
Naozaj?
Áno.
Vždy mi to napadne, keď si prekrížim nohy.
Mám aj pekné spomienky.
To dúfam. Doriti.
To dúfam.
Ako si rád ozdoboval stromček.
Vždy si sa na to hrozne tešil.
A vždy si ma nechal
- dať navrch anjelika. - Anjelika. Áno.
Prepáč, že som neprišiel, keď si plakal.
Nie, to nevadí.
Ale vadí, však?
Oci, nechaj to tak.
Bolo to hrozne dávno. Prestaň!
Môžem ťa objať?
Áno, prosím.
Už je dobre.
Dobre, synak.
Po tomto...
chcem ísť von.
Ty
a ja, spolu.
Do sveta.
Čo si dáš na pitie?
Pivo.
Ďakujem.
Pardon.
Doriti, toto mi chýbalo!
Nepočujem ťa!
Tancuješ?
Ak sa dosť ožeriem.
Tak sa dosť ožerme!
Poď.
Áno.
Odkiaľ to máš?
Z peňaženky.
Ktovie odkedy.
Asi je to ketamín.
- Vážne? - Hej.
Už si ho mal?
Nie.
Dáš na mňa pozor?
Posnažím sa.
Dáš na mňa pozor.
V nasledujúcej polhodine
vám pustíme dobrú muziku.
Druhý najvyšší počet nových skladieb za týždeň.
Na štvrtom mieste Pet Shop Boys a „You Were Always on My Mind“.
- Ahoj. - Adam.
Čo sa deje?
Celý horíš.
Úplne horí.
Čože?
Na, tu máš.
Tak poď.
Pozor, idem.
Stále ťa v hlave mám
Možno som ťa nedržala
Keď si bol taký sám
Možno som ti nepovedala
Aká som rada, že ťa mám
Ak si sa cítil ako druhý v poradí
Prepáč, že som bola slepá
Stále ťa v hlave mám
Povedz mi
Povedz, že tvoja láska nezomrela
Daj mi
Ešte šancu, aby som ťa potešila
Potešila
Bližšie k sebe.
Pripravení? Stlačím to.
Už to ide.
Veselé Vianoce.
Už to bude!
- Veselé Vianoce! - Už...
Toto je naozaj?
Pripadá ti to tak?
Áno.
Tak vidíš.
Ale na ako dlho?
To neviem.
Asi nerozhodujeme, kedy sa to skončí.
Nepôjdete teraz preč?
Kam by sme šli?
K Walshovcom.
K Walshovcom?
K Walshovcom.
Nie, počkaj.
Sľúb mi, že nepôjdete preč.
Sľubujem.
Budeme spať hneď vedľa.
Sľubujem.
Dobre?
Vyspi sa.
Nie.
Čo je, zlatko?
Nemôžem zaspať.
Chceš ísť k nám?
- Môžem? - Samozrejme.
Stále to tu rovnako vonia.
Takto si sem chodil noc čo noc.
Večne si sa niečoho bál.
Vrahov v dome, besnoty,
jadrovej vojny.
Majú ešte ľudia besnotu?
Nie.
Čakala som, kedy vyrastieš a ja sa konečne vyspím.
Prepáč.
Čo mám prepáčiť?
Mne je to ľúto.
Neužila som si, ako si ma štval.
Kam si šiel?
Vieš, potom.
K babke.
Vzala ma do Dublinu.
Aj som si myslela.
Prečo si nešiel k ockovej rodine? K babke May?
Vraj bola príliš zdrvená.
Z čoho?
Prišla o syna.
A mojej matke bolo fajn, keď prišla o dcéru?
Nie.
Nebolo jej fajn.
Neverím, že sa o teba starala ona a nie ja.
Ešte niekto z nich žije?
Nie.
Asi nie, však?
A ako si sa mal u mojej mamy?
Zapadol si lepšie v škole?
Snažil som sa.
Mrzí ma, že sme tu neboli, keď si nás potreboval.
A mrzí ma, že som tu nebola ani predtým.
To nie je pravda.
Nebola som práve matka roka.
Ale rada si myslím, že by som sa zlepšila.
Chápeš, časom.
Vieš, v puberte,
aj neskôr, po dvadsiatke,
som si to predstavoval.
Ako to myslíš?
Čo by sme spolu podnikli.
Do najmenších detailov. Cesty do obchodného domu,
narodeniny,
výlety do Londýna,
do planetária a London Dungeon.
Tam som vždy chcela ísť.
Ja viem.
Dovolenky, na ktoré sme mohli ísť.
Šli sme do Disneylandu?
Áno.
Keď som mal 14,
v kuse pršalo.
Zavreli Vesmírnu horu.
A stále sme sa hádali.
Prečo?
Všetci sa hádali s rodičmi.
Hádali sa
a tvrdili, že im ten druhý ničí život.
Aj sme sa udobrili?
Nemuseli sme.
Boli sme spolu...
tak to bolo fuk.
Si v poriadku?
Nie.
Už je dobre, synak.
Už je dobre.
Čo tu robíš? Ty tu nemáš byť.
Mami!
Už je dobre.
- Aký je deň? - Nedeľa.
Ako to...
Ako to, že je ešte nedeľa?
V klube si stále volal rodičov.
A potom...
Nevedel som, čo robiť,
tak som ťa odviedol a uložil ťa do postele.
Vyzeral si vystrašený.
Aj som.
Poď sem.
Poď ku mne.
To nič.
Som tu. To nič.
Už je dobre.
V ten večer, keď šli von, som spal v ich posteli.
Mal som ísť s nimi.
Na vianočný drink k Walshovcom.
Okolo polnoci
zazvonili dvaja policajti, muž a žena.
On mal krásne vľúdne oči
a husté tmavé strnisko.
Vyzeralo ako nakreslené.
Auto dostalo šmyk na poľadovici.
Obaja pili, takže...
Oco zomrel hneď, ale mamu odviezli
do nemocnice, zomrela o niekoľko dní.
Bol si ju pozrieť?
Načo? Rozlúčiť sa?
Áno.
Nie.
Podľa babky by ma to poznačilo.
Mama preletela cez sklo a prišla o oko,
takže vyzerala hrozne.
Bože.
Hej.
Hľadal som to oko.
Neviem prečo.
Aby ho niekto nenašiel.
Myslel som, že tam bude.
Pozrie na mňa. „Ahoj.“
Ale našiel som maličký úlomok
predného skla.
Vidím na ňom krv, ale možno si to namýšľam.
Povedali nám, že mama sa pred smrťou prebrala.
Musela byť hrozne zmätená. Ledva videla,
ocko tam nebol, ani ja.
Neviem si predstaviť, ako si sa cítil.
Určite hrozne osamelo.
Ale ja som bol vždy osamelý,
aj predtým.
Toto bol nový pocit.
Ako...
hrôza,
že teraz už budem navždy sám.
A čím som bol starší, ten pocit...
len viac silnel.
Celý čas ma tuto tlačí.
A keď mi zomreli,
všetko sa naň nabalilo,
že som teplý...
a že nezáleží...
na budúcnosti.
Dáva to zmysel?
Áno.
Viem, ako ľahko človeku prestane záležať na sebe.
Áno.
Adam.
Pôjdeš so mnou?
Kam?
Ukážem ti.
Čí je to dom?
Mojich rodičov.
Aha.
Kto tu teraz býva?
To nič.
Neboj sa.
Haló?
Adam.
Haló?
- Kde sú? - Kto?
Haló?
Kto?
Moji rodičia.
To je náš dom. Kuchyňa.
Naša tapeta. Náš stôl,
v piatok sme mávali rybu,
matka predstierala, že sme katolíci.
Adam, chcem ísť domov.
- Toto je môj domov. - Už nie.
- Mami? - Adam!
- Oci? - Poď, vezmem ťa domov.
- Pozri na mňa! - Ty si choď!
Choď si. Ja nejdem.
Kde sú?
Mami?
- Adam. - Oci?
Vidíš ich?
Pustite ma dnu.
Prosím.
Pustite ma.
- Podľa mňa... - Musí s tým prestať.
Musí žiť svoj život. Nesmie sem chodiť.
Nedovolíme mu žiť jeho život.
Veď mu pomáhame.
- Nie. - Je priskoro.
Toto nie je normálne.
Prečo ste nás nepustili?
Kde je? Harry je tu?
Nie.
Ale videli sme ho.
Chcel som vám ho predstaviť.
Viem, ale tak to asi nefunguje.
Vyzeral sympaticky.
Je tvoj...
výnimočný kamarát?
Myslíš, či je môj frajer?
Môžeš to povedať.
Dobre, je tvoj frajer?
Neviem.
Si doňho zaľúbený?
Je to čudná otázka?
Ešte som nebol zaľúbený, takže...
Nie naozaj.
Takže toto...
Neviem, či je to ono.
Zlatíčko.
Nuž,
jemu na tebe zjavne záleží,
podľa môjho neskromného názoru.
Chceš byť doňho zaľúbený?
Áno?
- Synak, asi musíme... - Nie.
Nehovor to.
- Prosím. - Nie, musíme.
Musíme.
S mamou
si myslíme, že sem už nemôžeš chodiť.
Dobre.
Stále by si sem chodil, viem to.
Vidíme, čo ti to robí.
Nič mi to nerobí.
Ale áno.
Nehýbeš sa ďalej.
Budem chodiť menej.
Raz za rok.
Na Vianoce.
No tak,
vedel si, že toto nevydrží.
Nemusí to byť navždy.
Len...
Bolo to krátko.
Strašne krátko.
Ale nikdy by to nestačilo.
Počuj.
Mám nápad.
Čo keby...
sme šli na tvoje najobľúbenejšie miesto na celom svete?
Určite ešte majú otvorené.
Druhé hneď po Disneylande.
A určite lacnejšie.
Čo myslíš?
Dáme si „rodinné menu“, prosím.
To je veľa jedla.
V poriadku.
Nie som veľmi hladný.
- Ani ja. - Nie.
Niečo sa ťa opýtam.
- Nepýtaj sa ho. - Nie, opýtam sa.
- Bolo to rýchle? - Ježiš, nepýtaj sa.
Chceš to vedieť.
Čo ak to hrozne bolelo?
- Aký je v tom rozdiel? - Veľký.
Bolo to rýchle.
- Naozaj? - Áno.
Pre oboch?
Vyzeráš neisto. Neklam.
Bolo to rýchle.
Veľmi.
Tak dobre.
Áno.
To je úľava, nie? Trochu.
Vŕtalo mi to v hlave.
Čo si teraz máme povedať?
Nemám žiadne múdrosti.
Čo ja viem, Adam je starší, možno má on nejaké pre nás.
Možno nemusíme hovoriť.
Asi nie.
Len poviem, že sme na teba veľmi hrdí.
Nemáte byť na čo.
- Len som to prežil. - Nie, prežil si
veľmi ťažké časy,
a si tu.
Na to sme hrdí.
Áno.
Oci?
Zostaňte.
Zostaňte trochu dlhšie.
To asi nepôjde, synak.
Ľúbim ťa, drahý.
Naozaj?
Občas som pochyboval.
Mali sme problémy, ale som šťastná, že sme znova spolu.
Aj ja.
No...
viem, že to neviem hovoriť.
Neviem to vysloviť.
Ale naozaj ťa ľúbim.
Teraz ešte viac, keď som ťa spoznal.
Musíš mi veriť.
Verím.
A tiež ťa veľmi ľúbim,
oci.
Oci...
Oci, počuješ ma?
Adam, si tu?
Nevidím ťa. Prečo ťa nevidím?
Som tu, mami.
Tu si.
Cítim ťa.
Máš hrejivú pokožku.
Počúvaj ma.
Sľúb mi,
že to skúsiš s tým Harrym.
Áno.
Mala by som ho rada. Viem to.
Ale musíš sa starať aj ty o neho.
Má takú smutnú tvár.
- Počuješ ma? - Áno.
Áno, počujem.
Dobre.
Dúfam, že spolu budete trochu šťastnejší.
Taký milý a citlivý chlapec.
- Dobrú chuť. - Ďakujem.
Harry?
Čo robíš tu dolu?
Hľadal som ťa.
Prečo si tu?
Rozlúčil som sa s nimi, tak som tu.
- Je to dobré. - Ale nie je, však?
V tú noc som sa bál. Nechcel som byť sám.
Ja viem.
Prepáč.
Veľmi som sa bál...
pustiť ťa ďalej.
Som tam, že?
- Poďme hore. - Nie.
Len mi to povedz.
Cítim ten pach.
Aj tú chuť v hrdle.
Prečo ma nikto nenašiel?
Kde bola mama a oco?
- Ja som ťa našiel... - Viem,
ale nechcem, aby si ma tak videl.
Nie si tam.
Si tu.
So mnou.
Poďme hore.
Videl som ju.
Tvoju mamu.
Aj otca, v tom dome.
Aj oni ťa videli.
Naozaj?
Podľa ocka si fešák.
Mali by ťa radi.
Obaja.
To je fajn.
Povedal si im, čo si chcel?
Neviem, ale bol som s nimi.
Bolo príjemné byť spolu.
Áno.
Bojím sa.
Ja viem.
Ale som pri tebe.
Nech ťa tu už nič netlačí.
Dobre, tak poď.
Dobre.
Je tu hrozné ticho.
Neznášal som, aké je tu ticho.
Pustíš hudbu?
- A čo chceš? - Ty vyber.
„Ochránim ťa pred zloduchmi,
odoženiem upírov od tvojich dvier.“
PODĽA ROMÁNU „CUDZINCI“ OD TAICHIHO YAMADU
Preklad Lucia Halová