Tak začněme.
Kdo se vyjádří jako první?
Spusť, Brittany.
Nechci se vyjádřit k četbě,
jen si myslím, že to slovo na tabuli je špatně.
„UMĚLÝ NEGR“ FLANNERY O'CONNOR
Negr se takhle píše odjakživa.
To není vtipné.
Neměl byste nás nutit, abychom na to slovo celý den koukali.
Poslyšte…
Tohle je seminář literatury amerického jihu.
Budete se tu potýkat s archaickými myšlenkami, hrubým vyjadřováním…
Ale jsme dospělí a myslím, že to můžeme v rámci daného
kontextu přijmout.
Mně to slovo ale přijde urážlivé.
Upřímně řečeno, Brittany,
já se přes něj přenesl. Ty to jistě zvládneš taky.
Já ale nevidím důvod.
Tak jo.
Je tu někdo další, kdo by se chtěl vyjádřit k četbě?
Některým tvým studentům to bylo nepříjemné.
Od kdy jsou všichni tak přecitlivělí?
- To ale není jediný incident. - Co?
Minulý měsíc ses zeptal studenta, jestli měl v rodině nacisty.
Jo, zeptal, on byl Němec
a my četli Spiknutí proti Americe
a věřte mi, podle toho, jak vyváděl, to nacisti byli.
Proboha.
Monku, jsi velmi nadaný spisovatel. A máme štěstí, že tě tu máme.
- Prosím? - Vždyť celé roky nic nevydal.
Od doby, co jsi vydal svoji knížku, já napsal další tři.
Pravda, a rychlost, s jakou je píšeš, jen dokazuje, že kvalitní knížka chce čas.
- Táhni k čertu, Monku. - Klídek, Mandy.
Jo, klídek, Mandy.
A mimochodem, Echo má moji novou knihu
a podle mého agenta jsou z ní nadšení.
To rád slyším.
- O čem je? - Můžeš toho nechat, Leo?
Poslyš, Monku.
Chceme ti dát chvíli volna.
- Jak jako „volna“? - Vezmi si na chvíli volno.
Povinné volno.
Stejně jedeš do Bostonu na ten festival, ne?
- Proč tam nezůstaneš na… - Protože Boston nesnáším. Mám tam rodinu.
Potřebuješ si na chvíli oddechnout. Je toho na tebe hodně.
A máš pocit, že když strávím čas s rodinou,
tak toho bude míň?
- Jsem v pohodě. - Ne, nejsi.
Minulý týden jsem tě viděl v autě, jak brečíš. Praštil do volantu.
No teda! Kdybys trávil méně času šmírováním mojí osoby,
možná bys napsal víc románů,
které by si lidé mohli koupit na letištích s cestovními polštářky a krekry.
Tak ty takhle na mě?
Víš co? Užij si Boston!
A moji knížku seženeš na letišti.
A přeju hodně štěstí s Echo.
AMERICKÁ FIKCE
Haló?
Vítej zpátky. Jaké je to být zase doma?
Skvělý.
Chlápek v bostonským dresu se mě ptal, jestli si myslím, že jsem lepší než on.
To je dobrý znamení.
Jsou to takoví bostonští kominíci.
Nějaký novinky?
Patrickovi z Echa se to nezamlouvá. Ale koho to zajímá?
Je to starej ožrala.
Po kolikáté už to je? Po deváté?
Píše: „Kniha je dobře napsaná,
má dobře rozvinuté postavy a bohatý jazyk,
ale čtenář nepochopí, co má přepracovaná verze
Aischylových Peršanů společného s černochy.“
Vidíš to. Vidíš to?
- Chtějí černou knihu. - Mají černou knihu.
Jsem černej a to je moje kniha.
Ty víš, jak to myslím.
Tak, že mám napsat o poldovi, co zabil puberťáka,
nebo o matce v Dorchesteru, co vychovává pět dětí.
V Dorchesteru už je docela bílo. Ale ano.
Kriste, vždyť víš, že na rasu nevěřím.
No, problém je, že všichni ostatní ano.
Hlavně si užij ten knižní festival.
A neuraz nikoho důležitého.
Prosím.
KNIŽNÍ FESTIVAL BOSTONSKÉ VÝSTAVIŠTĚ
Když píšete z historického hlediska, neznamená to, že nemůžete napsat dílo,
které by si našlo moderní čtenáře.
Například taková Hra o trůny je důkazem, že nerdi jako my
mohou dosáhnout úspěchu.
U toho bohužel budeme muset skončit.
Děkujeme našim autorům a děkujeme za váš zájem.
Je to jen můj pocit, nebo to bylo malé i na knižní festival?
Bylo, ale to jen proto, že proti nám stojí Sintara.
Kdo?
Sintara Goldenová. Tys o ní neslyšel?
Ne, co napsala?
NAŠE ŽIVOTY V GHETTU
Chvála ze všech stran. Z The Post, Bookforum.
London Review of Books napsalo:
„Naše životy v ghettu je srdcervoucí a viscerální debut.“
A šeptá se, že se pracuje na televizní adaptaci?
Bez komentáře.
Aspoň jsem to zkusila.
Povězte nám, jaký byl váš život, než jste se stala autorkou?
Studovala jsem na Oberlinu a přestěhovala jsem se do New Yorku
den po promoci a o pár měsíců později
jsem pracovala jako asistentka v nakladatelství.
A měla práce asistentky vliv na vaše psaní?
Rozhodně. Byla jsem první redaktorkou,
to znamená, že jsem jako první četla rukopisy,
které k nám dorazily a posílala dál ty,
které za něco stály.
Některé byly skvělé. Většina ale ne.
Ale nemohla jsem setřást pocit,
že nehledě na to, jak dobré ty knížky byly,
pocházely z pera nějakého bílého Newyorčana,
procházejícího rozvodem,
a jen pár jich psalo o mých lidech.
A tak jsem si říkala: „Kde jsou naše příběhy?“
„Kde je naše reprezentace?“
A právě z toho „nedostatku“ se zrodila moje kniha.
Prokázala byste nám tu čest a přečetla krátkou ukázku?
Děkuju.
„,Hej, Cherando!
Kam tak pospícháš?
Donna se mě ptala, kam že jsi to šla.‘
,Do toho ti nic není, ale pokud to musíš vědět,
tak do lékárny.
Koukla jsem na dveře, abych zjistila, jestli jde máma ven.‘
,Do lékárny? A proč?‘ ptá se.
,Vždyť víš,‘ odpovím ji.
,Nevím,‘ trvá na svým.
,Holka, ty seš zase těhotná?‘
,Možná jo,‘ opáčím.
,A pokud jo, tak tentokrát bude
Ray-Ray dobrým tátou.‘“
Děkuji.
Ano!
- Dobrý den. - Dobrý den.
Přišel jsem za Lisou Ellisonovou.
Máte domluvenou schůzku? Za chvíli zavíráme.
Ne, jsem její bratr.
Tady je.
PLÁNOVANÉ RODIČOVSTVÍ
Ahoj Monku.
Ahoj Liso.
Jsi na lodi a přestane ti fungovat motor,
ale pluješ v mělkých vodách,
a na nohou máš boty za 600 dolarů,
a tvůj odvoz
na letiště právě odjíždí z pláže.
Pročpak tu máme problém?
To nevím.
Budeš je muset sundat před brodem.
Proboha!
Tenhle se mi povedl.
Ty jo.
Tak jo.
Kdy jsi zase začala s kouřením?
Po rozvodu.
Vždycky jsem Larryho nesnášel.
Já vím.
Řekls mi to, když jsme spolu začali chodit. Jak já se naštvala.
„Do toho, koho šukám, ti nic není. A komu provádím felaci.“
- Určitě jsem neřekla „provádím felaci“. - Mám pocit, že jo.
Aspoň tak jsem to slyšel.
Ráda tě zase vidím.
Taky tě rád vidím.
Co práce?
Žádná hitparáda.
Každý den procházím detektorem kovu.
- Co děláš, je důležité. - No…
A já si mezitím v duchu vymýšlím postavy,
co vedou smyšlené rozhovory.
Knihy lidem mění životy.
Já někdy napsal něco, co by ti změnilo život?
Jistě.
Určitě.
Můj jídelní stůl se neustále viklal…
- Panebože. - …a pak vyšla ta tvoje kniha.
- A sedla krásně. - Jo. Proboha.
- To ti povím. - Vezmi mě zpátky.
- Tam ti nepomůžou, Monku! - Kriste!
Vítej doma, zlato!
Haló!
- Pane Monku! - Lorraine!
Víte, že mě uvádíte do rozpaků. Říkejte mi Monku.
To mi nedělejte,
jsem moc stará na to, abych se učila nová jména.
- Jak se máte, slečno Liso? - Dobře.
- Vypadáte dobře, pane Monku. - Vypadám tlustě.
To z vás mluví Kalifornie.
Kdybych vás vzala do Arkansasu, byl byste hotový model.
- Je to můj Monkie? - To je děsivý.
Ahoj matko.
- Vypadáš tlustě. - Já vím.
Připravená vyrazit na večeři, paní Ellisonová?
Už jen kabelku a ten černý svetr.
Zajdu pro ně.
Je ti dobře?
Přejídáš se, když máš deprese.
Nemám deprese.
Poslední dobou jen hůř spím,
a tak už tolik necvičím.
- Posaď se. - Takže deprimovaný nejsi.
Jen vykazuješ všechny známky deprese.
Stýskalo se mi.
Jde i Larry?
Ne, matko.
S Larrym jsme odloučeni, vzpomínáš?
- Jistěže vzpomínám. - Dobře.
Myslela jsem si, že se k nám přidá.
- A uvidí tvého bratra. - Aha.
A je to vážně takový problém? Každý někdy na něco zapomene.
To nutně neznamená, že je nemocná.
Lidi zapomínají na termíny u zubaře.
Ona zapomněla, že už nejsem vdaná.
To je divný.
- Co navrhuješ? - Proč o tom musím rozhodnout já?
- Protože jsi doktorka. - Ty taky.
Ne přes lidi.
Chci říct, že jsi inteligentní dospělý muž.
A mě už unavuje být jediná, kdo se o ni stará.
Nevzpomínám si, že by ti tenhle úkol někdo zadal.
Ne, s Cliffem jste vzali roha, hned jak jste mohli,
a mně nezbylo nic jiného než se postarat.
- Mám tam práci. - „Práci.“ To určitě.
A promiň, že se tak nemůžu účastnit naší rodinné telenovely.
I kdybys žil za rohem, nevěděl bys, co se doma děje.
To já trčím v tom starém domě
a nacházím tátovy milostné dopisy.
- Jeho co? - Milostné dopisy.
Tys nevěděl, že měl aférky?
Ne. Ty jo?
No, byl gynekolog, který byl neustále na cestách,
ale pacientky měl v Bostonu.
Tvrdil, že jezdí na konference.
Chodíval k pacientkám domů.
Věděl jsi, že jsem ho na střední viděla,
jak v parku líbá bělošku?
- Jak bílou? - Jak to myslíš „jak bílou“?
Jako snědou nebo bílou?
Nevím. Měla úzké rty.
Nejspíš špatně líbala.
- Řekla jsi to mámě? - Ne!
Nechtěla jsem nám zničit životy.
Už jde. Máma. Máma.
Ahoj.
Jak ti je?
Naše servírka nemá podprsenku.
- Aha. - To jsem si nevšiml.
Vidíte tohle? Tohle nás dostane z týhle díry.
Ale máme tu pravidla.
První. Nikdy to nenechávejte v baráku.
Druhý. Sežeňte si vlastní lidi.
Třetí, i mezi nimi musíte mít disciplínu.
Čtvrtý, nikdy je moc nechvalte.
Jinak si budou myslet, že jste slaboši.
Pátý, nedávejte najevo city.
City vás zabijou.
Vidíte? Je to jako děvka.
Přetáhnete ji, ale nedovolte, aby přetáhla ona vás.
Jseš chlap? Nepotřebuješ nic.
Nikoho, aby sis poradil.
A tohle svinstvo? Ti ukradne duši.
Nemáte…
MYTOLOGIE FILOZOFIE
Promiňte, Nede.
Máte knížky od spisovatele Theloniouse Ellisona?
Ano, tudy.
- Tady jsou. - Jo.
AFROAMERIKANISTIKA
Moment, proč jsou ty knihy tady?
To nevím.
Asi proto, že spisovatel Ellison je černoch.
- To jsem já. Ellison. - Jo.
On je já a on a já jsme černoši.
No, bingo.
Žádný „bingo“, Nede. Tyhle knihy nemají
s afroamerikanistikou nic společného. Je to jen literatura.
Nejčernější na té knize je inkoust.
Já nerozhoduju o tom, kam se ty knihy zařadí.
Ani nikdo jiný. Tak to ve velkých knihkupectvích je.
Chápu, Nede.
Vy pravidla neurčujete.
Až odejdete, stejně je vrátím na místo.
Opovažte se, Nede.
Opovažte se.
Nede.
„KLENOT“ „ONA JE VŠECHNO ZLATO, CO SE TŘPYTÍ“
Co tady vyvádíš, Monku?
S mámou je to horší a horší.
Říká se, že mentální cvičení je dobré, tak jsem jí koupila knihu o zahradničení.
Dá se pěstování okurek považovat za mentální cvičení?
- Tohle nesnáším. - Co?
Nadhodíš svůj povýšený názor jako otázku
a snažíš se zakrýt svoji povýšenost.
Proč prostě neřekneš, že je zahradničení kravina?
- Protože jsem to tak nemyslel. - Blbost.
Mohli bychom na pár dní v týdnu najmout pečovatelku.
- A kdo ji zaplatí? - Ty si to dovolit nemůžeš?
Po rozvodu už ne.
Asi to bude bolet, ale budeme muset prodat dům na pláži.
Ten budeme muset prodat zcela určitě,
ale ty peníze půjdou na splátku druhé hypotéky,
kterou si matka vzala na ten druhý dům.
Jo.
Taky budu moct poslat peníze,
ale moc to nebude. Cliff nepřispěje?
- Cliff na tom není dobře. - A kdo z nás je?
Becca mu všechno vzala, Monku.
A děcka ve škole zažívají šikanu.
- To jsem netušil. - No…
tak bys mu možná mohl zavolat.
Mrzí mě, že jsem si vždycky držel takový odstup.
Jinak to ani nešlo.
Byl jsi tátův oblíbenec.
S Cliffem jsme se museli spojit a tys námi pohrdal,
protože jsme to pouto měli a pak…
se z tebe stala samostatná jednotka.
O tom jsme nikdy nemluvili.
Nemluvili jsme nikdy o ničem.
Překvapuje tě to?
Podívej se na naše rodiče.
Tátovy jediné emoce, které dal najevo,
byly nuda a vztek.
Nuda je emoce?
No, super. Naše chodící encyklopedie.
Tak jsi mi dlouho neřekla.
Panebože!
- Co? - Panebože!
Ale no tak.
Liso? Co je ti?
Liso.
Pomoc! Pomozte mi!
„Pokud tohle čtete, je to proto, že jsem já,
Kouzelná Lisa Ellisonová,
umřela.
Ideální to není,
ale jednou to přijít muselo.
Snad mi…
Snad mi došel dech během přírazů
zpoceného Idrise Elby,
nebo možná nedůstojněji
během přírazů zpoceného Russella Crowa.
Ať už jsem zvolila jakýkoliv odchod,
žádám svoje nejbližší,
aby netesknili.
Žila jsem život, na který jsem hrdá.
Byla jsem milována…
a milovala na oplátku.
Má práce se stala mým povoláním.
Věřím, že jsem dávala víc, než brala.
Udělala jsem vše pro to, abych pomohla lidem v nouzi.
A ještě ke všemu mě mí kamarádi podezřívali,
že chodím na botox, a to jen kvůli pružnosti moji
padesátileté pleti.
Co si od života přát víc?
Mám vás moc ráda.
Díky, že jste dnes přišli.
Sbohem.
Lisa.“
Cliffe?
To jsou lidské ostatky?
Máte na to povolení?
Drž hubu, Phillipe.
Takhle se mnou mluvit nebudeš, Cliffe.
Nasrat. Právě jsem to udělal.
- Cože? - Mám ti nakopat prdel?
- Já jen… - Vypadni.
Jinak si tvou vestu dám k večeři.
- Ne… - Vypadni, ty pako.
- Raz. - Vypadni, Phillipe.
- Dva. Tři. - Pořád stejnej kretén.
Kde jsou všichni?
Jsou utahaní.
Dal jsem Lorraine něco na spaní.
Máma se koupe. Pak dám prášek i jí.
Myslíš, že bych si večer taky mohl jeden vzít?
Jasně. Špatně se ti spí?
Poslední dobou trochu jo.
Jo.
Můžeš si na pohled na mrtvolu vůbec zvyknout?
- Nevím. Já jich moc neviděl. - Ne?
Jsem plastický chirurg.
Pokud bych koukal na mrtvolu, tak jsem něco šeredně pokazil.
Jasně.
Bylo mi líto matky.
Neumím si představit, jaké pro ni muselo být najít tátu…
- no, vždyť víš. - Vím.
Tolik smrti.
Kdy jsme tu byli naposledy?
Asi před deseti lety.
Jo.
- Děti byly ještě malé. - Jo.
Mimochodem, jak se má tvoje rodina?
To tě fakt zajímá?
Jistě. Proč bych se ptal? Proč se mě na to ptáš?
Nevím, Monku. Nikdy jsi nám nezavolal.
- Měl jsem toho hodně. - To my všichni.
Odklonil ses od nás.
Chceš vědět, jak se má moje rodina?
Moje žena mě opustila, protože mě načapala v posteli s mužem.
Vzala mi dům a půlku ordinace.
Moje děti mě nenávidí.
A pořád bydlím v posraným Tucsonu.
Co je na Tucsonu špatného?
Panebože. Je tam jeden gay bar
a ten je plnej studentů.
Jeden se mě zeptal, jestli nejsem Tyler Perry.
To je hrozný.
Vždyť Tyler Perry žije v Atlantě, ne?
Blbečku.
- Trhni si. - Daleko od Tucsonu.
Panebože.
Věděl jsi, že táta mámě zahýbal?
Věděl.
Odkud?
Poznal jsem to.
Lisa mi řekla, že ho jednou viděla, jak líbá bělošku.
Proč mi to uniklo?
Proč jsem poslední, kdo se to dozví?
Protože jsi ho měl tak rád.
Nepřítele poznáš lépe než přítele.
Cos jí to dal?
Oxykodon. Zabírá to hned.
Tys jí dal opiáty, aby usnula?
Jo. Nikdy jsi neviděl závislé na heroinu?
Ti spí i ve stoje.
Je to nebezpečný.
Hlídám ji. Jsem doktor.
- Já taky. - Jo.
Možná kdybychom potřebovali oživit nějakou větu.
Na co vlastně máte umělej herák?
Co to je?
Sakra.
Matko?
Máti!
Hej!
Co tady děláš? Hej!
Matko.
Hej.
No tak.
Abych byl upřímný, tak nevím jistě.
To bude záležet na tom, co řekne doktor.
Jo, ozvu se, až budu vědět víc.
Děkuju za pochopení.
A Leo, ještě jedna věc.
Říkal jsem si, jestli to nemůžeme považovat
jako studijní volno než jako pracovní volno?
Ať už bude s mámou cokoliv, bude mě to stát peníze.
Ne, chápu.
Ne, ty za to nemůžeš.
Něco vymyslím. Ano.
Díky, žes mi pomohl.
Tak ahoj.
Sakra.
To nemusíte.
Ne, to musím.
Je rajčatová sezóna. A to by bylo plýtvání.
Takže zločin.
Děkuju.
Od toho přece sousedi jsou, ne?
Vítejte v sousedství.
Myslela jsem, že je ten dům prázdný.
Nějakou dobu byl.
Přijeli jsme teprve včera.
Říkala jsem si, jestli tam nestraší.
Prý si tam kdysi nějaký chlap prohnal kulku hlavou.
Prohnal.
Panebože. Já…
Já jsem taková kráva.
Promiňte mi to.
No…
To mě moc mrzí.
Čím se živila?
Byla doktorka.
Většina mé rodiny jsou doktoři.
Jsem vlastně vyvrhel.
Čím se živíte vy?
Jsem právnička.
Veřejná obhájkyně. U Quincy.
Velmi šlechetné.
Ano, i velmi náročné, ale zároveň obohacující.
Můžu se vás zeptat na něco, na co se vás už určitě zeptala spousta lidí?
Jaké to je obhajovat provinilé?
- Jo. - Miluju to.
- Proč? - Musím. A vinni jsou všichni.
- Opravdu? - Ano, ale to nevadí.
V lidech je víc než jen jejich nejhorší čin.
- S tím můžu souhlasit. - To si myslím.
- Jste spisovatel. - Teď vám nerozumím.
No, spisovatelé přece musí být nestranní.
Nemůžete stvořit zajímavé postavy
a přitom kritizovat každé jejich špatné rozhodnutí, ne?
Psát byste pak asi měla vy. Mně to poslední dobou moc nejde.
Nekopla vás múza?
Je to prostě…
Nemám pocit, že by si někdo chtěl koupit to, co napíšu.
To není pravda.
Nechtěla jsem nic říkat,
ale jednu vaši knihu jsem četla.
Kterou?
Žáby.
Tak to jste byla vy.
A líbila se mi.
Máte talent.
Čekáte společnost?
Ano.
- Zdravím. - Ahoj.
Jelani, to je Monk.
Jemu a jeho rodině patří dům naproti.
- Těší mě. - Mě taky.
Zdržíte se na večeři?
Ne, musím jít za matkou.
- Tak jo. - Děkuju…
za víno a… dobrou noc.
Dobrou noc, Monku.
- Kdy ti letí letadlo? - V 11.
Myslíš, že bys mohl letět později?
Pomohlo by mi, kdybys šel na máminu prohlídku se mnou.
Nemůžu. Musím domů.
Fajn, ale mohl bys aspoň přispět na její péči,
jakmile se dozvíme, co jí je?
Nejspíš to bude pěkně drahý.
Penězi zrovna neoplývám…
Přemýšlel jsi, že bys propustil Lorraine?
- Lorraine patří do rodiny. - No tak, Monku.
Co ti na to mám říct?
Takže nemůžeš nijak pomoct?
Až se vrátím, proberu to s účetním.
Je osm ráno!
Já to posraný letadlo neřídím, Monku.
Mohl bys být té lásky,
zajít dovnitř a zkontrolovat matku, jestli už můžeme vyrazit?
Tak jo.
- Matko! - Nehulákej tu. Chovej se jako člověk.
Jsi přesně jako náš otec.
Tak mě moc neštvi, Monku.
Varuju tě.
Šašek.
Mám se chovat jako člověk? Matko!
Dobré ráno.
Zdravím, dobré.
Poslyšte.
Ohledně toho včerejška.
To je v pohodě.
Nemusíte nic vysvětlovat. Dobře jsem se bavil.
Ne, já…
Jelani je můj ex.
Teda, budoucí ex.
Právě se rozcházíme a…
Není to jednoduchý.
Rozumím.
Ráda bych vás zase viděla.
Zdržíte se tu ještě nějaký ten den?
Abychom si zašli na skleničku?
To bych rád.
Já taky.
Jeďte opatrně.
Díky.
ZLATÉ DÍTĚ
„OD LITERÁRNÍHO SVĚTA JSEM VŽDY CHTĚLA VÍC“
BOLESTIVĚ SKUTEČNÉ
NALÉHAVÉ SYROVÉ
Pane Ellisone?
Můžeme.
Její magnetická rezonance ukazuje rané známky neurodegenerace.
Došlo k mírnému poklesu velikosti spánkového laloku,
což naznačuje Alzheimera.
Je mi to líto, pane Ellisone.
Ale v určitou chvíli bude vyžadovat
nepřetržitou péči.
Pro její vlastní bezpečnost.
SINTARA GOLDENOVÁ
MOJE PATOLOGIE
MOJE PAFOLOGIE
NAPSAL STAGG R. LEIGH
- Hele, mladej. - Hej!
No tak, klídek.
Hlavně po mně nestřílej, kamaráde.
Van Go. Jsi to ty?
Jo, jsem.
Ty jo. Jseš opilej, vole?
Kam to utíkáš?
Nech mě bejt, jo?
Jak se má tvoje máma?
- Cos to řekl? - Ptal jsem se, jak se má tvoje máma?
A sakra.
Oni ti to neřekli, co?
O čem to mluvíš, vole?
Hej! Tak o čem to mluvíš?
Zamysli se, Van Go.
Podívej se na mě.
Podívej se na můj půlnoční komplex…
Ne, to nesedí.
Co jsi chtěl napsat?
Umíš to přece napsat líp, ne? No tak. Co jsi chtěl?
PODÍVEJ SE NA MŮJ PŮLNOČNÍ…
Zamysli se, Van Go.
Podívej se na můj obličej.
Na moji uhlově černou kůži.
A pak se podívej na svoji.
Podívej se do mejch černejch oči.
A jaký máš ty.
Na moje velký černý rty.
A na svoje.
Jsem tvůj táta, ať už chceš, nebo ne.
Drž hubu, jo! Drž hubu! Lžeš!
Ne, taková je pravda, hochu.
Kdes byl, co?
Cos dělal?
To, co vždycky.
Přežíval.
Nestojíš ani za štěk.
Tvoje matka taky ne. Tak máš mě.
Co mám říct teď?
Teď asi přijde nějaký
ufňukaný melodramatický příběh,
ve kterém vyzdvihneš svoje zlomené nitro.
Něco jako…
Nesnáším toho chlapa.
Nesnáším svoji matku.
A nesnáším sám sebe.
Jsem jako on.
Vidím tu opici, který se všechny ty slepice bojí.
A svoje dlouhý ruce.
A vidím oči, kterým je jedno, co se teď stane.
Vidím se,
jak se tu houpu na patách.
A čekám.
A čekám a čekám a čekám a čekám na něco,
co ani nepoznám, až to přijde!
Smrt je můj jedinej lék.
To už jsem slyšel.
Slyším to pořád a teď taky.
Vidím…
Vidím mámu brečet.
Křičet v mých snech.
Vidím svoje děti.
Vidím…
Vidím svýho tátu.
Vidím sám sebe.
Co do prdele?
Proč jsi to kurva udělal?
Protože nestojíš za hovno.
A stvořils mě.
A protože ty nestojíš za hovno, tak já taky ne.
Nestojíš za hovno a já taky ne.
Musím běžet.
Mír s tebou, vole.
Mír s tebou.
Za co to kurva bylo?
Na WHN sledujete Měsíc černošských příběhů.
Oslavujeme diverzitu afroamerické zkušenosti.
Připojte se k nám a podívejte se na další strhující filmy a dramata.
Haló?
„Stojím venku ve tmě,
kolem mě projíždí policejní chopper,
vrhá světlo na místní zahrádky
a já si říkám: ‚Posviť i na mě, kreténe,
posviť si i na mě,
ať vím, kde zrovna stojím.'“
To myslíš vážně?
Všiml sis, že jsem se nepodepsal?
Jo, „Staggu R. Leighi.“
To jsem si všiml. Výborně.
Ale ani tak to nemůžu poslat.
Říkal jsi, že potřebuješ něco černýho. Co je černější?
Je tam otec padouch, rappeři, crack
a nakonec ho zastřelí polda,
tak to přece černý je, ne?
- Chápu, co děláš. - Dobře, navíc to není pro měkkoty.
Jak se ta knížka liší od ostatních kravin, který vydávají?
- O tom nemluvím. - Ale já jo.
Podívej se, co vydávají.
Podívej, co chtějí, abychom psali.
Už toho mám po krk.
A tohle je vyjádření mého odporu.
Monku, já se snažím prodat knížky,
ne být součástí nějaké výpravy.
Kdo si myslíš, že to vydá?
Nikdo.
Jen jim v těch sračkách chci vymáchat rypák.
Tak jo, co mám udělat?
Chci, abys to rozeslal.
- Můžu říct, že jde o performační umění? - Ne, pošli to, jak to je.
A pokud nerozumí vtipu, ať si naserou.
Dobře, ale pošlu to jen vybraným.
Tohle mě děsí.
Děsí tě? A proč?
Protože si běloši myslí, že chtějí pravdu, ale nechtějí.
Chtějí se cítit osvobozeni.
To naštěstí není můj boj.
- Dobře. - Ahoj.
ZMRZLINA
Překvapilo mě, že ses ozvala. Myslel jsem, že jen chceš být milá.
Nikdy nejsem jen milá.
Na to už jsem stará.
Vlastně ses mi líbil natolik,
že jsem si šla koupit další tvoji knihu.
Opravdu? Kterou?
Haasův hlavolam.
A jaká ti přišla?
Líbila se mi.
Susan vedla skvělé rozhovory.
A líbila se mi teta.
O ženách píšeš opravdu skvěle.
Myslíš?
- Jo. Nejsou to žádné křehotinky. - Díky.
To mě potěšilo.
Ale obešla bych se bez tolika poznámek pod čarou.
Už musím běžet.
Jak je tvojí mámě?
Tak střídavě dobře.
Nerad ji nechávám dlouho samotnou.
- Jo. - Ale…
Zavolám ti.
Ještě počkej.
HAASŮV HLAVOLAM THELONIOUS ELLISON
Podepíšeš se mi?
Jakže se jmenuješ?
Pane Monku?
Proč nesvítí světlo?
Slečna Lisa platívala účty.
Zaplatil jste vy?
Kolik?
Účty za elektřinu zaplatím,
ale pak tady máme ty drahé domovy.
Ten nejbližší v okolí je za 5 600 dolarů měsíčně,
a to je za sdílený pokoj.
Soukromý pokoj vyjde až na 6 900 měsíčně.
Proč koukáš po těch nejlepších? Nebyla to ukázková matka.
Nechci tady teď hodnotit naše dětství.
Jistěže ne, protože tvoje bylo skvělý.
Tak sakra pomůžeš mi, nebo ne?
Nepokryjí to zdravotní příspěvky?
Tak to nefunguje. To nevíš?
Ahoj.
Kdo to je? Co děláš?
Vzal jsem si milence.
Vzal sis milence?
Máš s tím problém, homofóbe?
Neuráží mě, že sis vzal milence, Cliffe.
Uráží mě ale, Cliffe, že tomu říkáš „vzít si milence“.
Vyser si voko, vole.
Jdu si svýho milence vzít znova.
Hele, kam to jdeš?
Tady jsi.
Město je úplně zarvaný. Co se děje?
Posaď se.
Sedni si.
Prodali jsme tvoji knihu.
Ty vole!
- Tomu bych vůbec nevěřil. - Peršané to nejsou.
Ne.
No nekecej!
Paula Betamanová z Thompson Watt.
Ta nás vždycky odmítla.
Tentokrát ne. Chtějí předkupní právo na 750 000 dolarů.
Tolik mi nikdo nikdy nenabídl.
- To jsi ty. - Ne, to nejsem, Arthure.
- Napsal jsi to. - Jako vtip.
Teď je to ten nejlukrativnější vtip, co jsi kdy řekl.
- Já to ale neprodám. - Proč ne?
Protože je to sračka, Arthure.
Ani jsi to tehdy nechtěl rozeslat.
Ale podívejme, kdo tu najednou překonal svůj strach.
Já vím, porušil jsem první pravidlo prodeje.
Nikdy nepodceňuj hloupost kupujících.
A já z nich rozhodně nechci udělat ještě větší hlupáky.
To taky neděláš,
což je obdivuhodné, ale…
Taky jsi nic nevydělal.
A nehodily by se peníze pro mámu?
Hele, podívej.
Je mi jedno, jak moc se opijeme, neprodám ji.
O to mi nejde.
Johnnie Walker Red, 24 dolarů.
Johnnie Walker Black, 50 dolarů.
Johnnie Walker Blue… 160 dolarů.
Vidíš tu metaforu?
Ne.
Všechny vyrobila stejná společnost.
Red je sračka, Black je lepší sračka, a Blue je dobrá.
Ale Blue zase kupuje míň lidí, protože je drahá.
Ve finále se většina lidi chce jen opít.
Po většinu tvojí kariéry byly tvoje knihy Blue.
Byly dobré a obsáhlé.
Ale neprodávaly se, protože lidi chtějí něco lehčího.
A teď jsi poprvé napsal červenou.
Jednoduchou a chlípnou.
Nejde o špičkovou literaturu, ale uspokojí potřebu.
A to má svou hodnotu.
Snažím se ti ukázat, že jen proto, že napíšeš Red,
to neznamená, že nemůžeš psát i Blue.
Můžeš dělat obojí.
Jako Johnnie Walker.
Vlastně jsi od Johnnieho Walkera o krok dál,
protože nemusíš uvést svoje pravé jméno.
Kriste.
Napijeme se?
- Haló? - Zdravím, Paulo.
Arthure! Moc ráda vás slyším.
Doufám, že tam náš hrdina sedí s vámi.
To sedí. Přímo vedle mě.
Pane Leighi?
Ano, to je on.
Opravdu?
To si teda pište.
- Jasně. - Si pište, slečinko.
Dobrá, dobrá.
Nejdřív mě to trošku zmátlo, ale…
Moc rádi s vámi probereme nabídku od Thompson Watt.
Nejdřív bych ráda podotkla,
že jsme v Thompson Watt z Moji Pafologie naprosto unešení.
Tak dokonalou knihu jsem v ruce nedržela hodně dlouho.
Je tak drsná a skutečná.
A pane Leighi, je ta kniha založena na vašem vlastním životě?
Jo, myslíte, že by ji takhle zvládl
napsat nějakej študák?
Ne, to jistě ne.
Ne. Víte, taková…
vnitřní energie se nedá naučit, že?
Staggu… Mohu vám tak říkat…
Je Stagg pseudonym?
Ano, je.
Pan Leigh nemůže použít svoje skutečné jméno, protože je…
Je to hledaný uprchlík.
Panebože! Páni.
Proto to nemohla být video konference.
Zbláznil ses? Co když si to ověří?
Ověří? Vždyť sotva zaplatí svoje redaktory.
Hraj to dál.
Jo, odseděl jsem si 12 let, ale už tam znova nepáchnu.
Chápete, ne?
Ano. Víte…
Hodně jsem si přečetla o hnutí za zrušení věznic.
- Panebože! - Já…
Nerad vás popoháním, ale můžeme se věnovat nabídce?
Panu Leighovi je jeho čas na svobodě velmi cenný.
Zajisté. Jsem si jistá, že máte spoustu práce.
Tak se do toho pustíme.
Určitě jste si všimli, že je naše nabídka nezvykle vysoká,
a to proto, že věříme, že pan Leigh napsal bestseller.
Myslíme se, že to bude četba léta.
Jo, bílí z Hamptons se v ní určitě uvidí.
Ano, uvidíme. Tedy uvidí… My…
Bude to velké. Velké.
Těším se na to.
Není to mladej Thelonious Ellison?
Panebože! Maynarde!
Pořád ti ještě všichni říkají „Monku“?
Jo, všichni kromě tebe.
Je to krásný jméno.
A je hřích ho nevyslovit celé.
Jsem rád, že se toho nebojíš.
Slyšel jsem o tvé sestře. Upřímnou soustrast.
Děkuju.
Naposledy jsme se viděli…
než umřel tvůj táta?
Nějaký ten pátek už to bude. Bydlím teď v LA.
Hollywood.
Nepíšeš náhodou pro Námořní vyšetřovací službu?
Jen knihy.
Ten seriál bys měl zkusit. Je oblíbenej.
Možná to udělám.
A jak se vede jinak?
- Vede se dobře. A tobě? - No…
Pane Monku, co byste si dal k večeři?
- Maynarde! - Ahoj Lorraine.
To už je teda doba.
To teda je.
Vypadáš dobře.
Ty taky.
No, asi se vrátím zpátky.
- Rád jsem tě viděl, Theloniousi. - Já tebe taky.
Lorraine.
Co je tu k smíchu?
Už je tu.
Chovej se slušně.
- Ahoj. - Ahoj.
- To je pro tebe. - Děkuju.
Lorraine, to je Coraline.
- Zdravím. - Vítejte.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Skvělé načasování, matko. To je Coraline.
Ahoj, drahoušku. Jsem Agnes.
Moc ráda vás poznávám. Tyhle jsou pro vás.
Jiřinky mám nejradši.
Ukrývá se v nich celý svět.
- Lorraine? - Ano.
Matko, ty se posaď sem.
Dobře.
A Coraline, proč se neposadíš naproti matce?
Ráda.
Dobře.
Jsem ráda, že nejsi běloška.
To já taky.
Bylo to docela vtipné.
Myslím…
Myslím, že jí připomínáš mou sestru.
Myslíš, že jsme si podobné?
Ne, ale…
Obě jste sebejisté a vtipné.
A obě…
skvěle líbáte.
Paní Ellisonová?
Pane Monku!
- Já… - Co se stalo?
- Jen jsem na chvíli vyšla ven. - Co se děje?
Dala jsem si šálek kávy s Maynardem. Stála jsem před domem.
- Kde je matka? - To nevím!
- Cože? - Zadní dveře byly otevřené.
- Je pryč. - Co?
Rozdělíme se. Tady.
V autě jich mám víc.
Matko!
Matko.
Matko!
Matko! Hej!
Matko!
Hej! Zastav se!
Kam to jdeš?
Lisa se tam pošťuchuje se svými bratranci a sestřenicemi.
Vždyť si ublíží!
Zastav se, mami. Já jí to řeknu, ano?
- Ano, ale… - Zavedu tě domů
a pak k ní zaskočím.
- Je ale tam. - Já vím.
- Určitě? - Zaskočím k ní.
- Dobře. - Tak pojď.
- Je tady zima. - Měl bys…
- Lisa neumí moc dobře plavat. - Já vím.
Už jsme skoro doma.
Dobře.
- Už ji mám. - Dobře.
Už je dobře.
Dobře, Monkie.
Už je dobře.
A tohle je naše knihovna.
Je v ní hlavně klasická literatura.
A přikupujeme i novinky.
Čtete ráda, paní Ellisonová?
Ne.
To není pravda. Čtení miluje.
Díky ní miluju čtení já.
Možná by se nám podařilo získat knihy vašeho syna
a vy byste pak vedla čtenářský klub.
Promiňte.
To je v pořádku, pro většinu nájemníků jsou začátky těžké.
- Ale zvykne si. - Dobře.
Cením si vaší pomoci,
ale jak rychle by se sem mohla nastěhovat?
Asi za měsíc.
Pokud chcete, můžeme s papírováním začít už dnes.
To bych moc rád.
Skočím se podívat na mámu.
Děkuju.
- Haló? - Zdravím, Theloniousi.
Jak se vede? Jmenuju se Carl Brunt.
Jsem ředitelem New England Book Association.
Zdravím, Carle. Vím, kdo jste.
To je dobře. Tak to asi i víte,
že moje organizace každoročně
uděluje prestižní „Literární cenu“.
Každý spisovatel ji zná, Carle,
hlavně my, co jsme ji nikdy nezískali.
Ano. Ano.
To souvisí s tím, proč vlastně volám.
Stejně jako spousta amerických institucí se i moje nedávno vyděsila zjištěním,
že nedostatek diverzity
vede v naší práci k různým nedorozuměním.
Takže se to teď snažíme napravit.
A to mě přivádí k otázce, co byste říkal
na post porotce na letošním ročníku?
Nejprve bych rád podotkl, Carle, že si cením, jak jste ze všech černých
spisovatelů vybral právě mě, a tím se ze strachu
vyhnul nařčení z rasismu.
Nemáte zač.
Ale podle mě to bude spousta práce.
Neříkám, že nebude.
Budete muset přečíst celé stohy knih.
Mohli bychom vám nabídnout i drobný příspěvek.
I tak nevím.
Jedna z nesporných výhod, kterou nerozhodným porotcům
často zmiňuju,
je jedinečná příležitost
tyhle spisovatele opravdu posoudit,
a ne jen obrazně.
- Můžete se mnou počítat. - Paráda.
Skvěle. Takže budete jeden z pěti porotců.
Zatím nám to potvrdila jen Sintara Goldenová.
Znáte její práci?
Jen povrchně.
Je skvělá. Zamilujete si ji.
Přinesla jsem vám oběd, pane Monku.
Báječné.
Čemu vděčím za to potěšení?
Měla bych k vám prosbu.
Chtěla jsem se zeptat, zda bych si mohla vzít odpoledne volno.
Maynard se právě vrátil z pláže.
A rádi bychom si zašli do muzea.
Ale jistě.
Mám dnes volno, tak se o matku postarám.
Lorraine.
Vy ho máte opravdu ráda, co?
Je to dobrý člověk.
No?
Strana sedm. Má jich asi 12.
Náš čestný host.
Dobrý den, paní Ellisonová.
Vypadáte krásně jako vždy.
Zdravím, Arthure.
Layne, vzala bys paní Ellisonovou do kuchyňky
a uvařila ji čaj?
- Pojďte za mnou, madam. - Za chvíli budu u tebe, mami.
Dejte si na čas.
Děkuju.
Ne ty sáčkové čaje, ale ty dobré pro hosty.
Co to máš na sobě? Řekl jsem, že se máš obléct ležérně.
- Taky že jo. - Ne ležérně do lepší společnosti.
Jak se ten chlápek jmenuje?
- Willy? - Wiley. Wiley Valdespino.
Zaměřuje se na oscarový snímky s různou problematikou.
Loni natočil Middle Passage.
Ten jsem nějak nestihl.
Jistě. Neprodělal jsi lobotomii.
Ale pokud adaptuje tvoji knihu,
tak si přijdeš na královský peníze.
Proč si nemůžeme jen zavolat?
Řekl, že pokud do toho má vrazit tolik peněz,
chce se setkat osobně.
Dobře.
Co mám udělat?
Snaž se mu zalíbit.
Když jsem s ním mluvil,
byl nadšený, že prcháš před spravedlností.
Prostě to hraj dál.
Co když mě ale pozná?
- Tebe? - Moje pravý já.
Zas tak slavný nejsi, Monku.
Navíc v Hollywoodu nikdo nečte.
Čtou za ně asistenti a pak jim to shrnou.
Celé město čte už jen souhrny.
Určitě dokážeš dohlídnout na matku?
Nespustím z ní oči.
Vždyť budeš jen přes ulici.
- Přes ulici. - Měl bys jít. Přijdeš pozdě.
Čeká na tebe.
No…
pokud si potrpí na stereotypy,
tak přijdu ještě později.
Ty budeš Stagg?
- To jsem já. - Ahoj, já jsem Wiley.
Rád tě poznávám, kámo.
Omlouvám se za tu navoněnou restauraci.
Vybral ji můj asistent.
Můžeme jít klidně někam jinam, pokud chceš.
- V pohodě. - Dobře.
Co piješ?
Dám si chenin blanc.
- Dobře. - Ten nejsušší.
Co je tu k smíchu?
To je na tebe dost divná objednávka.
Proč?
Neviděl jsem moc odsouzených, co pijí bílé víno.
Kolik odsouzených znáš?
Byl bys překvapený.
I já šel na měsíc sedět.
Sice to byla nějaká komerční díra.
A byl jsem tam jen krátce, ale něco ti povím.
Ta zkušenost mě narovnala.
Ti lidé tam mi umožnili poslechnout si
svět plný příběhů, které nemají zastoupení,
a mohl jsem je slyšet přímo od autorů.
Můžu se zeptat, za co jsi seděl?
Nechce se mi o tom mluvit.
Chápeš?
Bylo to za vraždu?
Tos řekl ty, ne já.
Musím se přiznat, že než ses ukázal,
měl jsem strach, že budeš podvodník.
Takových je v Hollywoodu plno.
Já ale nejsem z Hollywoodu.
To očividně nejsi.
Jsi z jinýho těsta
než tvůj průměrnej scénárista.
Na něco se zeptám.
Vím, že ti poslali část mojí práce.
Měl jsi čas se podívat na nějaké filmy?
Promiň, co jsi říkal?
Viděl jsi nějaké moje filmy?
Ne.
Dobře. Rád bych spojil
žánry s patosem skutečného světa.
To ten film trochu pozvedne.
Jeden takovej by tě mohl zajímat. Chystáme se ho natočit.
Je to o páru bělochů.
Vezmou se na staré plantáži v Lousianě.
V tom se tam vrátí duchové otroků a všechny zabíjí.
- Proboha. - Jo.
Je to skvělý, co?
Jmenuje se to Vyhlazení plantáže.
Ryanu Reynoldsovi useknou hlavu
hřebínkem na afro, a to hned v úvodní scéně.
Je to kámoš.
Musím jít.
Matko.
Nějaký reklamní manažer ve třetím patře měl aneuryzma.
- Mazec. - To teda.
Představ si, že vymýšlíš slogan
na reklamu na toaleťák a vybouchne ti mozek.
Na Wileyho jsem asi dojem neudělal.
Utekl jsem odtud jako úplnej šílenec.
Vlastně ti za práva nabízí čtyři miliony dolarů.
- Cože? - Slyšíš dobře.
Řekl, že jsi ten pravý.
Prý jsi odtud vystřelil, jen co jsi zaslechl policejní sirény.
Čím hloupěji se chovám, tím jsem bohatší.
Aspoň víš, proč se sem rodiče přestěhovali z Portorika.
Přece nemůžou očekávat, že přečteme
každou knihu až do konce, ne?
Ti lidé na svých knížkách tvrdě dřeli,
a to musíme respektovat.
Tvrdá práce si nutně nezaslouží respekt.
Nácci na Třetí Říši taky tvrdě dřeli.
No, já si myslím,
že je slušnost přečíst každou stránku.
To je strašná kravina.
Stejně většina z nich bude
knausgårdovská fiktivní sračka.
A řeknu vám rovnou,
že nehodlám číst 600 stránek o nějakým falešným kreténovi,
co vynalezl honění.
Sorry.
Dobře, myslím, že jsme všichni dost zkušení na to,
abychom zhodnotili kvalitu během prvních 100 stran.
Pokud chcete číst dál, je to jen na vás.
Co myslíte vy, Monku?
Souhlasím se Sintarou, myslím, že prvních 100 stran bude stačit.
Stejně je to celé nesmysl.
Upřednostňování jednoho umění před druhým kvůli nějaké ceně,
jako by to nebylo subjektivní.
Je to absurdní.
Proč jste tedy porotce, když to tak vnímáte?
No, protože to budu buď já, nebo jinej brooklynskej pisálek,
kterej si nevidí za Hudson, Ailene.
Pokud bude v Brooklynu, tak si neuvidí za East River, Danieli.
Víte co? Umění je subjektivní.
Ale určitě to je příležitost vyzdvihnout knihy,
které by jinak byly podhodnocené.
Prodej knih teď prudce klesá.
Možná by díky té ceně někdo mohl
dostat opravdovou šanci a prorazit.
To je pravda.
Kam to chceš, matko?
Tady je přirozené světlo, tak to pověsím sem.
Je mi to fuk.
Stejně se mi ten obraz nikdy nelíbil.
Dobře.
Další umění z domu přivezu příští týden.
Řekneš mi, co mám dovézt, a já to dovezu.
Nesu vám oběd, paní Ellisonová.
To vypadá skvěle, co to je?
Pečený krocan se sýrem havarti v celozrnném chlebu.
To zní skvěle.
Paní Ellisonová má radši bílý chleba.
A nemá ráda kůrku.
Když už si za pobyt účtujete tolik,
tak připravte aspoň pořádnej sendvič.
Budeme na to myslet, dobře?
A přeju dobrou chuť, paní Ellisonová.
Budu se vdávat.
- Nekecejte. - Cože?
Nechtěla jsem nic říkat. Byla jsem hrozně smutná, ale…
Maynard se včera vyslovil.
To je báječné, Lorraine.
To oslavíme!
To je příliš nadšení.
Nerada jsem středem pozornosti.
Vy si to ale zasloužíte, Lorraine.
A Maynard je šťastlivec.
Myslíte si, že byste mě mohl odvést, pane Monku?
Bude mi potěšením.
Ty jo.
Jsme nadšeni, že vám můžeme pomoci s vydáním knihy Moje pafologie.
Marketingový tým přišel se skvělými nápady,
jak ji prodat.
Skvěle. To nás zajímá.
John Bosco je vedoucím sekce.
Řekne vám víc.
Ahoj Staggu.
- Ahoj. - Konečně se setkáváme, chlape.
Ta tvoje kniha se mi líbí.
A prodáme spoustu, spoustu kopií.
Už tak je kolem ní rozruch kvůli smlouvě na film
a my to jen podpoříme.
Včera jsem mluvil s Wileym.
Prý se uvažuje o Michaelovi B. Jordanovi.
Slyšeli jsme. Ten by byl perfektní.
Ta kniha bude ověšena oceněními.
A my si říkali, že pokud to Michael podepíše,
dáme ho na obálku
v jednom z těch šátků,
ovázaným kolem hlavy.
V duragu?
Durag. To je ono. Durag a tílko.
A ukáže svaly.
Někdo zavolejte hasiče.
Sakra. Promiň. Tvůj táta. Promiň.
A co se týče data vydání…
s tím máme trochu naspěch, abychom to stihli na Den nezávislosti
- černochů. - Jo.
Den nezávislosti?
Mysleli jsme, že uděláme velkou předprázdninovou událost.
Černoši budou slavit,
a pojďme si říct, že si běloši
tak trochu sáhnou do svědomí.
Pro vaši knihu to bude velký okamžik.
Jsi taky tak nadšený, Staggu?
Líbí se nám to, Johne, opravdu.
Paráda.
Jo, je to… skvělý.
Ale mám takovej nápad
a rád bych vám ho řekl.
No, další nápady si moc rádi vyslechneme.
- Jasně. - Jo.
Rád bych změnil název.
- Já asi… - No, aby bylo jasno,
nám se kniha Moje pafologie moc líbí.
- Moc. - Má to takový ten nádech hovorového,
- proletářského Irvina Welshe. - Přesně.
A proto si myslím,
že se vám ten nový bude zamlouvat ještě víc.
No, vždycky si…
rádi poslechneme nové nápady.
- A co jsi vymyslel? - Kurva.
Promiň. Jak prosím?
Kurva.
Chci ji nazvat Kurva.
- Hrabe ti? - Ať si ti kreténi naserou.
- Nech toho. - Ne.
A Staggu, co takhle Sakra?
Sakra? Nebo třeba K čertu?
Ne. Kurva.
Tak jo.
Ale možná bychom to mohli
- …trošičku zjemnit… - Ano.
- …pro naše čtenáře. - Ti mě nezajímají.
A pokud ten název nezměníte, tak nabídku smetem ze stolu.
- Ale no tak. Ne, ne. - Zase to nemusíme tak hrotit.
Víte co?
Proč nám prostě nedáte vteřinku
a my se vám hned ozveme, dobře?
- Co to děláš? - A co děláš ty? Je to směšný.
Víš, o jaké částce se tu bavíme?
Nezájem, končím.
- Končím. - Neblbni.
- Jste tam? - Já tě prosím…
Jsme tu.
Tak se do toho pusťme.
- Cože? - Cože?
Ano, probrali jsme to
a shodli jsme se, že je ten název dokonale přímý.
Je velmi…
Černý?
Ano. Přesně tak.
Jsem rád, že jste to řekl vy a ne já.
Kurva!
Je to kurevsky skvělý, Staggu. Jo!
Je to vlastně neskutečně odvážné.
- Jsem grogy. - Jo, já taky.
Byl jsem vzhůru dlouho do noci, protože jsem četl ty knížky pro…
Hej!
Kámo!
Ty vole.
Co tady děláš?
Co tu dělám? Co tu děláš ty?
Jak jako co dělám já? Co děláš ve městě?
Přijel jsem za matkou.
Kvůli tomu jsi mi přece posledních pár týdnů volal, ne?
- Co máš s okem? - Popral jsem se.
Jo? Tak vylez z bazénu.
- Děláš tu bordel. - Nechce se mi ven.
Jsem dospělej. To je tvoje holka?
Jo, a pěkně jsi ji vylekal.
Jsem Coraline.
Ahoj Coraline.
Aspoň zase není bílá.
Tvoje manželka byla bílá.
Moje manželka byla jen zástěrka. A ty se nepočítají.
Vylez ven. Pohoršuješ tady.
- A probudíš sousedy. - Ať jdou do prdele.
A ten tvůj čistej bazén taky.
Stejně je to všechno součást tvýho komplexu nadřazenosti.
Debile!
Jseš jak malý děcko!
Asi jsem ti to měl říct dřív, ale už jsem sem nachcal.
Kurva.
Smích?
Promiň, Monku.
Nezlob se.
Vylez ven.
Chceš se prát?
Sranda, co?
Ležím s ním v posteli úplně nahej
a vejde Claud se zmrzlinou.
- Ne. - Jo, zapomněl jsem, že jsem mu
ukázal, kde schovávám náhradní klíč.
Tak po nás hodil zmrzlinu
a pak mi dal ránu přímo do oka.
A ten druhý chlap dělal co?
Nemohl se přestat smát.
Prej to dělává, když je nervózní.
Zajímavý.
Poslední dobou sis o to říkal.
Jsem gay teprve chvíli, tak si musím vynahradit ten promarněný čas.
To rozhodně.
Svět, jak ho známe, se rozpadá.
Tak se aspoň pobavíme.
- Jsem rád, že to říkáš. - Jo.
Docela se mi zamlouváš.
Díky.
Co na mém bratrovi vidíš?
Je vtipný.
- Není vtipný. - Ne tím veselým způsobem.
- Ne. - Ale takovým smutným.
- Jo. - Je jako pes s třema nohama.
Už to vidím. Jako by umíral na záchodě.
Přesně.
Přeháníš. Jako vždycky.
Myslíš? Zatím tě pořád šetřím.
Začíná to být bolestivý.
Vidíš?
„Přeháníš. Jako vždycky.“
Jo.
A hele, dostal jsi pusu.
Jen za to, že jseš tragéd.
Ale no tak.
Tragickej jako třínohej pes.
To je hezký místo.
Jo, není špatný.
Co to tam máš, pergolu?
Ne, to je altánek.
To je to samý.
- Doprava? - Doleva.
Promiňte.
Hele, Monku.
Jak si ten ústav můžeš dovolit?
No…
Lisa zanechala matce nějaké peníze.
Myslel jsem, že jí rozvod vysál účet.
Nejsem obeznámen s jejími financemi,
ale pokud tě ty účty tak zajímají,
můžu je klidně posílat tobě.
- Ne, dobrý. Kam jdeme? - Sem. Čtyřicet čtyři.
Překvapení.
Měli jsme náročné ráno.
Chtěla udeřit ošetřovatelku, tak jsme ji museli dát sedativa.
- Už to udělala dřív? - Ne.
Každý den se chová jinak.
Občas i každou hodinu.
Možná na tom bude zítra lépe.
- Promiňte, musím jít. - Jistě. Děkuju.
Zahradník je pro tvou mámu nařezal přímo z keře.
- To je hezké, ne? - Jo, bezva.
Jak si tohle místo můžeš dovolit?
Nejsi, doufám, drogový dealer nebo tak, co?
Ne, jsem spisovatel.
A ty jsi moje přítelkyně, ne moje účetní.
Vždycky jsem věděla, že nejsi teplej.
- Neví, co říká. - Počkám venku.
Nezůstaneš tu na Lorraininu svatbu?
Bude lepší, když pojedu.
Ráda jsem tě poznala, Cliffe.
Tahle rodina ti zlomí srdce.
Vítejte zpátky. Jsem Kenya Dunstonová,
a dneska probereme nový román,
který se hned umístil na první příčce
seznamu bestsellerů The New York Times.
Tato naprosto jedinečná kniha
nese název…
a teď dětem zacpěte uši a zakryjte oči…
K****.
A máme štěstí, že její autor přijal naše pozvání.
A pro ty, kteří si nás právě pustili,
vězte, že se k nám pan Stagg R. Leigh připojil
z neznámého místa,
protože je stále na útěku před úřady.
STAGG R. LEIGH HLEDANÝ UPRCHLÍK / AUTOR
Staggu, povězte nám, je ten román podle skutečné události?
Ne tak úplně…
ale je to pravdivý příběh o tom, jaké to je
být v Americe černochem, jako jsem já.
A není to hezký.
Pod to se podepíšu.
Když jsem seděl ve vězení,
naučil jsem se, že slova patří každému.
Takže tohle je můj příspěvek
naší skvělé zemi,
kde bývalej černej trestanec může zbohatnout
i tím, že poví příběh o svých lidech, kterým se tak nepoštěstilo.
Ano.
ARTHUR PŘÍCHOZÍ HOVOR
- No? - Poslouchej.
FBI dneska volalo do Thompson Watt
a chtěli zjistit identitu Stagga R. Leigha.
- Cože? - Neboj.
Ti ho nevydají.
Koho nevydají? To jsem já. Nic jsem neudělal.
- To oni ale neví. - Hele, tohle zašlo příliš daleko.
Klídek.
Ten status utečence nám dává publicitu zadarmo.
A navíc, jak jsi sám řekl, nic jsi neudělal.
Zatknout tě nemůžou.
Přál bych si, abych se mohl vrátit v čase a tu knihu nevydat.
Já ne.
Ahoj.
Je všechno v pořádku?
Jo.
Jsem jen trochu vynervovaný.
Ty knižní ceny dají víc práce, než jsem očekával.
Sakra!
To je dobrý. Vidličky jsou v kuchyni.
- Co to je? - To mi dala kamarádka.
- Četl jsi to? - Jistěže ne, a ty?
Jo.
KURVA
A jaká ti připadá?
- Líbila se mi. - Co se ti líbilo?
To tě neurážela?
Řekl jsi, že jsi ji nečetl. V čem je problém?
Ne, odpověz mi na otázku.
Ty odpověz na tu moji.
Můj problém je, že knihy jako je tahle, nejsou skutečné.
Zjednodušují naše životy.
Co tím chceš říct?
Chci říct, že můj život je tragédie,
ale ne taková, jaká se popisuje v téhle kravině.
Tyhle knihy nás zjednodušují,
a dělají to dokola a dokolečka, protože spousta bílých,
a taky lidí, jako jsi asi i ty sama, tyhle sračky
s radostí hltají,
aby si pak mohli bezstarostně popíjet v baru,
- nebo nevím. - Dobře.
Na to, že jsi celé roky nic nevydal, máš nějak moc názorů.
A tys vydala co přesně?
Co to s tebou je?
Proč se tak chováš?
Nijak se nechovám.
Už celé týdny se chováš divně.
Jen pořád mlžíš a plížíš se tu.
A já tě do prdele nepoznávám.
Asi si myslíš, že bejt záhadnej je šik a rádobyumělecký.
- Já si ale myslím, že seš kretén. - No…
Mému životu nerozumíš a ani nemůžeš,
a tak bych to uzavřel.
Jednoho dne možná pochopíš,
že neschopnost vcítit se do druhých
není ctnost.
Měl bys odejít.
Víš, co si myslím já?
Měl bys odejít, Monku.
Pitomost.
Potřebujete s tím pomoct?
Ne, dobrý.
Myslel jsem, že by se hodily svaly navíc.
My to zvládnem.
Pane Monku, mohla bych si nechat výrobník sody?
Vy perlivou vodu stejně nemáte rád, že?
- Je váš. - Děkuju.
A co tohle?
Ne, ta barva se mi nikdy nelíbila.
To koupil váš otec.
Theloniousi, tohle ti došlo.
Dobře, díky.
Tak to byl poslední kousek.
Na shledanou, pane Monku.
Nashle, Lorraine.
Šťastnou cestu.
- A my se uvidíme na svatbě. - Přesně tak.
Já to tam vezmu.
S POTĚŠENÍM PŘEDKLÁDÁME TUTO KNIHU K POSOUZENÍ V RÁMCI LITERÁRNÍCH CEN.
Thompson Watt měli s jejím vydáním očividně naspěch.
Jo, slyšela jsem, že už vytiskli 300 000 kopií
a brzy dotisknou další.
Má to kolosální úspěch.
Kriste na nebi! Doufám, že to bude dobrý.
Slyšel jsem, že ten spisovatel je uprchlík.
To by vysvětlovalo název knihy. Na výběrovku nejspíš nechodil.
Myslím, že ta jeho situace je jen plus.
Jsem ráda, že si můžu přečíst černého autora,
poškozeného našim vězeňským státem.
Jste jedním z těch bláznů, co chtějí zrušit policii?
Ano, a nepředpokládám, že vy to pochopíte.
Já doufám, že někdo z vašich blízkých nebude znásilněn nebo zavražděn.
Můžeme se o tom nebavit, prosím?
Hele,
kriminálník, nebo ne, nemyslím, že bychom ho měli přidat.
Ten proces je rozjetý už celé týdny a já nevím jak vy,
ale já tucet knížek ještě ani neotevřel.
Tu knihu vydali před uzávěrkou,
takže bychom ji měli přijmout.
Jde jen o jednu navíc.
A jak se tak dívám, bude to rychlé.
Kurva rychlovka.
Těch mám taky pár za sebou.
Tak zatím. Nashle.
Ahoj Monkie.
Vypadáš krásně.
Jé, ahoj.
Monkie, známe tyhle muže?
Ne, matko, tohle není Alzheimer, to skutečně jsou cizí lidi.
- Kdo jste? - Jsme Cliffovi přátelé.
Samozřejmě.
Seznámili jsme se před pár dny. Jsem Kenny a tohle je Alvin.
- Vy jste Monk? - To jsem. Jak to víte?
Cliff říkal, že Monk má ten kolík hluboko v zadku.
Skutečně? Nádhera.
Posaď se sem, matko.
Lorraine?
- Máš rád míchaná vajíčka? - Miluju míchaná vajíčka.
- Co tady k čertu děláš? - Začni ty.
A sakra. Ta svatba.
Do prdele!
Na letiště jsem nejel.
Jak jsem odjel, potřeboval jsem být nějakej čas sám.
To by ale znamenalo, že budeš o samotě.
Panebože, a je to zase tady.
Chodící encyklopedie.
- Pane Cliffe! - Promiňte mi to. Hned to vyřídím.
Musíš odjet.
Neodklízej to, prostě jeď.
Ale ne. To je v pořádku. Zůstaň, prosím.
Je to oslava.
Rád tě vidím, Cliffe.
Já tebe taky, Maynarde.
Nerad bych se vtíral.
Nevtíráš se.
Jsi rodina.
Dobře.
Já…
se půjdu trochu opláchnout, ano?
Moc vám gratuluju.
Můžeme vám přichystat snídani?
Umím udělat zabijácký smoothie
a Alvin pracoval na výletní lodi u pultu s omeletami.
To zní báječně. Děkujeme.
- Jsi hodný, že je tu necháš. - Ne.
Jen je snazší řešit cizí rodinné problémy než problémy vlastní.
Nerad ti to říkám, ale za pár hodin
to bude i tvoje rodina.
Naštval jsi ji?
Jo.
- Vystrnadil jsi ji? - Jo.
Táta taky všechny vystrnadil.
A celou dobu lhal.
A podívej, jak to dopadlo.
Poslední dobou jsem pořád jen naštvanej, stejně jako táta.
„Poslední dobou“?
Poslední dobou hodně přemýšlím o tom, že táta umřel, aniž by věděl, že jsem gay.
Myslím, že to tušil.
To asi jo.
Ale nevěděl to přesně.
Nikdy mě opravdu nepoznal.
A už ani nepozná.
A z toho jsem…
A z toho jsem vážně smutnej.
A co, kdyby to věděl a zavrhl tě?
Tak by aspoň zavrhl moje pravé já.
Vím, že to zní šíleně, ale…
aspoň by se mi ulevilo.
Zas tak šíleně to nezní.
Lidi by tě chtěli mít rádi, Monku.
Osobně moc nechápu, co na tobě vidí,
ale…
chtěli by tě mít rádi.
Měl by ses otevřít a dovolit jim to.
Byla to sračka.
Nějakej vyměklej trouba
pořád jen žvaní o svý mrtvý matce…
Koho to zajímá?
Takže Pohřbi mě ve stoje skončila čtvrtá.
Pojďme se pobavit o Kurva.
A co ji nechat být?
Já ji zhltla.
Jako bych se dívala do otevřené rány.
Souhlasím. Podle mě je to ten nejsilnější afroamerický román,
jaký jsem za poslední roky četl.
Tedy, od toho tvého.
- Samozřejmě, Sintaro. - Děkuju.
Mně se líbil víc, než jsem si myslel, že se mi bude líbit.
Je v něm kus odvahy.
Pro dnešní dobu je to nezbytné.
Jak to vnímáš ty, Sintaro?
Upřímně řečeno mi přišel dost podbízivý.
Opravdu?
Ano. Tobě ne?
Velmi.
Přišel mi prostý a nesmyslný.
Jistěže je prostý.
Je to jazyk ze škarpy.
A ne nějaká upejpavá absolventská práce.
„Jazyk ze škarpy“. Kristepane.
Asi máme nízkou hladinu cukru.
Co si zajít na oběd?
- Klidně. - Dobře.
Opravdu.
Dobře.
- Promiňte. - To vůbec nevadí.
- Neruším? - Ne.
BÍLÍ ČERNOŠI
Promiň.
Můžu se na něco zeptat?
Jistě.
Co ti na Kurva přišlo podbízivé?
Neumím to přesně popsat, ale…
ta knížka není jiná než to, co už na trhu je,
ale přišla mi…
bezduchá…
asi tak nějak bych ji popsala.
Ale říkal jsi, že souhlasíš.
Souhlasím. Přijde mi napsaná tak,
aby nasytila chuťové buňky bělochů, které tíží špatné svědomí.
Jo, taková ta kniha, kterou kritici nazývají
„důležitou“ a „nezbytnou“, ale ne „skvěle napsanou“.
Přesně tak.
Ale… a prosím tě, neuraz se,
jak moc se liší Kurva od tvé knihy?
Tak o tom to je?
- Myslíš, že je moje kniha odpad? - Ne.
Ani jsem ji nečetl, abych byl upřímný.
Četl jsem jen výňatky a nepřišly mi
zas tak odlišné.
Pro svou knihu jsem musela hodně vyhledávat.
Velká část je dokonce založena na skutečných rozhovorech.
Možná jsi strávil moc dlouho ve své akademické bublině
a zapomněl jsi, jak jsou lidské životy těžké.
Jako ten tvůj?
Chodila jsi na exkluzivní bohémskou vysokou školu.
Měla práci u skvělého newyorského nakladatele.
A co? Nemusím psát o svém životě.
Píšu, co lidi zajímá.
Píšeš to, co zajímá bílé vydavatele, co si potrpí na černé traumatické porno.
Ti přece kupují rukopisy.
A je zločin psát podle jejich gusta?
Pokud ti nevadí pro zisk živit jejich základní touhy.
Nevadí mi dávat trhu, co si žádá.
Tak se obhajují drogoví dealeři.
Myslím, že by drogy měly být legální.
A nezajídá se ti to už?
Černoši žijící v chudobě?
Černoši a rap.
Černoši jako otroci.
Černoši zabití policií.
- Všechny vzletné příběhy o… - Tak jo.
…černoších v zoufalých situacích,
co si před smrtí snaží zachovat důstojnost.
Neříkám, že se tyhle věci nedějí,
ale jsme přece víc než jen to.
A spousta spisovatelů, jako jsi ty, si nás nedokáže představit
bez bílé boty za krkem.
Jsi stejně naštvaný na Breta Eastona Ellise nebo Charlese Bukowského za to,
že psali o utlačovaných?
Nebo si ten hněv šetříš čistě na černošky?
Nikdo nečte Bukowského s myšlenkou,
že jde o čistě bílý příběh.
Ale lidé, a hlavně běloši, čtou tvoji knihu a škatulkují nás kvůli ní.
Myslí si, že všichni jsme stejní.
Pak se ale zdá, že máš problém
s bělochy, Monku, ne se mnou.
Možná, ale taky vidím nevyužitý potenciál
černochů v téhle zemi.
„Potenciál“ vidíme, když si myslíme,
že to, co stojí před námi, není dost dobré.
Tak, o čem se bavíte?
OMLOUVÁM SE
RÁD BYCH TI NĚCO POVĚDĚL.
ŠLA BYS SE MNOU NA PŘEDÁVÁNÍ CEN JAKO MŮJ DOPROVOD?
Za chvíli začínáme.
Hned tam budu.
Ahoj, můžu mluvit s Arthurem? Tady Monk.
Čau, mám se dobře.
Hele, mohl bys mi domluvit další schůzku s Wileyem?
Mám nějaké další nápady.
Na jiný film. Díky.
Za mě je to Kurva.
- Za mě taky. - Jo, souhlas.
Promiňte, ale já nesouhlasím.
Myslím, že by byla chyba tu knihu jakkoliv vyznamenávat.
No, jsme tři proti dvěma, takže…
Vítězem je Kurva.
Nejde jen o to, že je ta knížka tak chytlavá…
Ale podle mě bychom teď měli naslouchat hlasům černochů.
Matko.
Věděla jsi…
Věděla jsi, že tě táta podváděl?
Neuměl udržet tajemství.
Proč jsi ho neopustila?
Protože by beze mě byl ještě osamělejší.
Myslela sis, že je osamělý?
Tvůj otec byl génius.
A géniové bývají osamělí.
Neumějí s námi ostatními navazovat vztahy.
Ty jsi génius, synku.
Většinu času si tak ale nepřipadám.
To protože jsi na sebe byl vždycky tak tvrdý, Cliffy.
A teď se dostáváme k poslední ceně dnešního večera.
Slibuju, že pak už vás nechám být a nechám vás se najíst.
Ale ještě, než oznámím vítěze,
bych rád vzdal hold našim porotcům,
naší neskutečně rozmanité skupině porotců,
kteří zasvětili spoustu času čtením, abychom my dnes večer měli co slavit.
Prosím, zatleskejte jim, odvedli opravdu skvělou práci.
Tak tedy!
Bez dalšího zdržování,
letošní Literární cenu získává…
Já to tušil.
Stagg R. Leigh za Kurva.
Nevím jistě, jestli nás pan Leigh
dnes večer poctí svou přítomností.
Z pozornosti má trochu nahnáno.
Tak moment.
Vidím nějaký pohyb.
Někdo sem míří. Thelonious Ellison.
Jeden z našich vážených porotců.
Podivně si vykračuje směrem k jevišti.
Nevím proč.
Dobrý večer. Copak se děje?
Dovolte.
Musím se k něčemu přiznat.
Počkej, počkej, počkej. Černá obrazovka?
Tak to ani náhodou!
Co je na tom špatnýho?
Vždyť tam není rozuzlení. Co řekne?
Nevím.
To je podle mě na tom to zajímavý.
Ne, měl by něco říct. Co jsi řekl?
Nic. Z předávání jsem odešel a další den
jsem ti zavolal a řekl, že chci napsat tenhle film.
Monku, tvoje postava by měla něco říct.
Nechci, aby měl nějaký velkolepý projev
a každému podsunul ponaučení z toho příběhu.
Žádné ponaučení není. O tom to je.
Ten dvojsmysl se mi právě líbí.
Dívej. Jsi dobrý spisovatel, a už tam skoro jsme.
Ale romány nejsou filmy, chápeš?
Na nuance do kina nikoho nepřilákáš.
Potřebujeme velkolepej závěr. Co to je?
To je ta minerálka, co jste chtěl.
A proč je to celý tak mokrý?
Kondenzace?
Kondenzace. Dík.
Je z tebe teď kurva rosnička, nebo co?
- Dáš si něco? - Ne, dobrý. Děkuju.
Tohle je Monk. Natočíme s ním film, pokud dokončí třetí dějství.
- Těší mě. - Mě taky.
Přines mi flat white. A hele, tohle už nechci vidět.
Tak jo.
Jaké další konce ta tvoje chytrá hlavička vymyslela?
A co kdyby…
Letošní Literární cenu získává…
Stagg R. Leigh, za Kurva.
Chtěl bych se ti omluvit.
Poslední dobou nejsem ve svý kůži.
Co takhle?
Odpustí mu?
Nevím.
Ta skutečná Coraline mi nezvedá telefon.
Ta filmová bude možná benevolentnější.
Ne, to je moc laciný.
Celé by to pak působilo jako romantická komedie.
A my nechceme točit romantickou komedii.
Chceme natočit něco opravdovýho.
Dej mi něco opravdovýho.
A co takhle prostě…
Dobrý večer. Copak se děje?
Dovolte.
Ustupte.
Musím se k něčemu přiznat.
Staggu Leighi, k zemi!
Tam je!
Ne. Ne. Já nejsem Stagg Leigh. Ten neexistuje.
Jsem Monk. Thelonious Ellison.
Jste uprchlík! K zemi!
Ne!
Celé to byl jen marketingový trik.
Byla to jedna velká lež.
- Má zbraň! - Ne!
Je mrtvý?
Zabili ho?
To je perfektní.
Jo!
Je to…
Je to perfektní.
Nažehli si oblek, brácho.
Tohle bude velký.
Hele, pojďte to sepsat. Máme to.
Kurva.
Ahoj.
Takže?
Natočí tvůj film, nebo jak?
Bohužel ano.
No, vidíš!
A víš co? Přeju jim hodně štěstí při hledání někoho,
kdo bude tak hezkej jako já.
Myslím, že ho našli.
Koho našli?
Tylera Perryho.
Tak tos mě dostal. To je dobrý.
Popojedem.
PODLE ROMÁNU ERASURE OD PERCIVALA EVERETTA
Překlad titulků: Jana Kysela