Jeg vil bare illustrere hvor ekstrem min datter er
i alle sider i hennes liv.
Shamony er hyper. Hun er sprø.
Hun gjør alt med kraft. Hun høres.
Hun børster tennene som om tennene har gjort noe mot henne.
Bed-Stuy, vinn eller forsvinn.
Så vi må løpe.
Å, jøss.
Jeg trenger ikke å varme opp. Jeg klarer det. Jeg klarer det.
Hvorfor ler du?
Denne galningen har fått meg til å løpe for mye.
Hvordan føles det at jeg flytter ut?
-Ok. -Ok?
Samme dag, ny leilighet.
Jeg lager en liste eller to. Hun kan ha laget 20 lister tidligere.
Både Omari og jeg har graviditetståke.
-Ikke sant, O? -Hver dag.
Fordi tydeligvis er det…
-Jeg synes det er morsomt. -Å, herregud.
Din mamma var liksom…
Så ditt barn skal hete Moss Maynard Gibson?
-Nei. -Nei.
Nei, jeg tuller.
-Moss Maynard? -Nei.
-Fred. -Si hei.
-Regndråper. -Dropp topper.
Glem det.
Hei, baby.
Tiden flyr. Fire måneder allerede.
For hver dag er en ny prosess. Du våkner og tenker: "Å, herregud."
Jeg er så mye nærmere til å bli mamma igjen."
Hei, søtnos. Jeg er… Hva?
-Kan jeg ikke si søtnos? -Til hvem?
Jeg snakker til Khari.
Så, ja, min plan var å ha deg hjemme.
Så kanskje din tante vil spille inn.
Og jeg kan likevel ha deg hjemme. Vi har tre timer fra nå.
Men, uansett, det funker ikke alltid, eller?
Så om du hadde blitt født imorgen…
Det er fire måneder og tre dager siden hun gikk bort.
Det føles som om det var i forrige uke.
Velkommen, familien.
Jeg visste ikke at alt dette vakre var bakom meg.
Jeg er så overveldet og takknemlig og så ydmyk over deres nærvær.
Det er min datters fødselsdag. Hun skulle blitt 31 år gammel i dag.
Hun elsket å planlegge ting og å feste, så vi feirer dette
for henne.
Det er en feiring av livet, men også av hvordan Shamony
har kommunisert med oss alle i familien og samfunnet
siden hun gikk bort.
For en time siden, begynte jeg å vakle.
Og jeg skulle ikke kalle det vakle. Jeg kjenner bare min sorg, forstår du?
Ok. Så hvordan skal vi stille oss? Familien først.
Kan jeg få familien, eldst først, takk?
Om du svever
Over dan laveste dal
Så kan du manifestere
Alt som er for å finne din drøm
Det er en kamp hver dag, spesielt fordi
det som hendte med Shamony absolutt kunne blitt forhindret.
Hun måtte ta keisersnitt.
Min baby. Jeg har alltid ventet på dette.
Du var fantastisk, Shamony.
Så vi forlater sykehuset.
Innen den første uken klaget hun på
åndenød når hun pratet.
Når hun gikk ned trappen for å hente noe,
og skulle forsøke å gå opp igjen kunne hun ikke. Hun var bare…
Hun måtte ligge på gulvet en stund.
Vi ringte til sykehuset, og fortalte om symptomene.
Doktorene sa, "Det er ok. Ta det rolig."
Slik fortsatte det i to uker.
Vi dro tilbake til sykehuset med Shamony
så de kunne fjerne stingene fra keisersnittet.
Og igjen fortalte dem om symptomene,
og spurte hva vi kunne gjøre?
Og de svarte mer eller mindre samme sak hver gang,
"Pass på at hun får hvile."
Det var ikke mye tanke på hastverk fra deres side.
Det var eksperten. Jeg er ingen doktor, så ok.
Jeg ber folk å gjøre måltider for henne.
Jeg gjorde som vi gjør, tok hånd om henne.
To uker etter at hun fødte,
klaget Shamony på at hun hadde kraftige brystsmerter.
Hun sa, "Jeg vil dra til sykehuset nå."
Hennes mamma og tante satt bak med henne.
Og når jeg pakket vesken, hørte jeg dem skrike og skrike,
"Omari. Omari. Kom hit. Kom hit."
Så jeg løper inn og jeg ser at Shamony er…
Hun er i sjokk.
Ambulansen kom.
Det føltes som en evighet, men tok få minutter.
Og jeg fortalte dem umiddelbart hva som hadde hendt.
At hun hadde hatt keisersnitt. Jeg fortalte om symptomene.
De spurte meg, de spurte hennes mor,
bruker hun narkotika eller sånt?
Tok hun narkotika? Nei, hun bruker ikke narkotika.
Neste gruppe personer kom inn. "Bruker hun narkotika?"
Jeg fortalte nettopp dine kollegaer, jeg forteller deg.
Så kom flere personer inn.
"Bruker hun narkotika?" Jeg sa, "Prater dere sammen?"
Til slutt tok de henne i ambulansen til nærmeste sykehus.
Det var ikke et sted hvor jeg ville at min datter skulle til.
Det var ikke penger i sykehuset.
De hadde ikke hva de behøvde for å pleie henne.
Det hadde blitt omsatt.
De fant til slutt ut at det var lungeemboli.
Men alt de kunne gjøre var å gi henne blodfortynnende
og håpe at blodproppen skulle forsvinne.
Vi ventet. Og det var… Jeg skulle si drøyt 12 timer.
Så mange mennesker kom til sykehuset,
og sto i korridoren og ba.
Som om de håpet på at hun skulle…
At et mirakel skulle skje.
Og jeg ser dette mens jeg ser min datter lide
og tenkte bare at om de bare hadde hørt på henne
i tiden etter fødselen, så hadde det ikke kommet til dette.
Mitt søskenbarn kommer inn i rommet og sier bare, "Hun er borte."
Alt falt bare sammen.
Det er så mange nivåer av frustrasjon som kommer, forstår du?
Og bare det å forstå omfanget av hvem vi er
og hva vi ser ut som og hvor vi bor,
og stereotypene som følger av det?
Å skulle takle det samtidig som at din partner forsvinner,
det er…
Tøft er ikke nok, forstår du? Det er mer enn tøft.
La oss gå ned.
Ålreit.
Er du klar?
Å fortelle Anari at hennes mor hadde gått bort…
Det var vanskelig.
Hun spør om sin mamma hele tiden.
God morgen.
Ok. Vil du… Gi pappa en klem.
Ok.
Shamony var definitivt min inspirasjonskilde.
Omari skal legge min sminke.
Det skal bli fint. Kjør. Du starter i midten, ok?
-Du gikk over. -Pass på å legge tykt på.
Jeg har aldri bodd i dette huset uten henne.
Det er ganger hvor jeg våkner opp og er helt sjokkert
over at jeg sover alene i sengen vår.
Hva skjer?
Ålreit.
Det er vanskelig å tilpasse seg.
Jeg forstår ikke at Amber ikke kommer hjem igjen.
Denne måneden skal vi lære om planter.
Så i dag skal jeg demonstrere hvordan vi planter.
Organisk pottemiks er vanligvis bra for alle typer av planter.
Du trenger en… Jeg bruker et sylteglass,
men du behøver ikke det. Du kan bruke det du har hjemme.
Dette blir grisete, så jeg er sikker på at barna vil elske det.
La dem… Om du har jord hjemme, la dem eksperimentere og leke med det.
Den sensoriske aktiviteten også…
Jeg kan fremdeles høre føttene hennes, trampe og løpe og…
Og hun åpnet døren og hoppet opp på sengen
og begynner å hoppe på meg og dytter og drar i meg
og vekker meg. Så sier hun at vi er gravide.
Dette er arbeid.
Hva er det?
Det er en gutt.
Amber hadde en slik gravid glød over seg.
Hun var så begeistret.
Under hennes andre og tredje trimester merket vi
at hun fikk hodepine, hun ble svimmel,
og hun fikk problemer med å puste.
Alle hennes bekymringer ble tatt lett på.
"Disse symptomene er graviditets-relaterte symptomer."
"Du er ok."
Så jeg søkte selv etter jordmødre og doulaer
og snublet over Nubia Martin.
Bruce og Amber tok kontakt for å bytte til hjemmefødsel.
Så la oss starte her.
Ok.
Hun visste noe var galt og håpet at
å bytte til jordmorpraksis skulle komme til bunns i det.
Før hånden din til midten.
Når de sendte hennes legejournal til oss for kontroll
var det første som viste seg problemet med blodplatene.
Jeg sa, "Dette er ikke bra. Du må på sykehus."
Om blodplatetallet ligger under 150,
må det overvåkes.
Hennes blodplatetall hadde vært mindre og minkende siden desember.
Vi er i april. Det er høyrisiko.
Sykehuset informerer oss ikke om dette.
Amber ville skrive alt om pleien hun hadde fått.
Til slutt hørte de på henne
og diagnostiserte henne med HELLP-syndrom.
De kunne oppdaget det tidlig, behandlet det.
Hun kom på sykehus.
De satte i gang fødselen og skyndet fram et keisersnitt.
Akuttlegen bare forlot datteren min.
Det var en ung tenåring der.
De åpnet henne. Blodet hennes var som vann nå.
Hun lå åpen på bordet
og forblødde.
De forsømte henne til det var alt for sent.
Vi trodde Montefiore skulle ta vare på henne.
Ambers mamma jobbet der i 25 år.
De uttalte at de hadde en dødlighetsrate
på null-komma-null-en prosent.
Det var alt vi fikk fra dem.
Amber hadde blitt en fantastisk mamma.
Hun jobbet med sin master. Hun ville bli terapeut.
Hun begynte som lærer og elsket disse barna.
Hun ville dette så mye.
Hun er mitt eneste barn. Hun er alt jeg har.
Jeg er takknemlig for at hun gav oss Elias.
Hva skjer, kompis?
Hvordan går det? Jeg må gi deg en klem, bror.
Å, kompis.
Jeg hørte om Bruce og hva som hendte med Amber Isaac.
Jeg kontaktet ham umiddelbart for å si, "Hei, det er mye."
"Jeg vet eksakt hva du føler."
"Om du trenger noen å prate med, så er jeg her."
Jeg ville treffe deg fordi jeg vet
at alle dere vet hva jeg føler.
Selv om jeg ikke kan artikulere det som jeg gjerne vil.
Det er bare at dette er så,
så surrealistisk på samme tid… Jeg tenker bare at,
-"Jøss, dette kan ikke være riktig." -Ja.
Jeg har fremdeles den… Jeg føler det som om noens fot
-tramper på min hals. -Ja.
-Det er liksom… -Jeg vet.
Jeg føler at jeg ikke har fattet konseptet at hun
-ikke er her fysisk, forstår du? -Ja.
Og selvsagt er det andre i vår situasjon.
-Så det føler jeg også. -Ja.
Vi kan snu smerten til kraft og gjøre noe av dette.
Så jeg kan enten slappe av eller jeg kan gjøre noe, forstår du?
Og jeg velger å gjøre noe
fordi det er derfor vi er her.
Ja. Jeg må gjøre noe. Et eller annet.
-Ja. -Jeg må… Om jeg ikke gjør noe,
må jeg i allefall studere så jeg vet hva jeg kjemper mot.
Ja.
Ålreit.
Så, er du klar for dette?
-Klar når du er klar. -Ålreit. Kult.
Du må bare fortsette. Det er alt.
Det er det vi må gjøre. En fot foran den andre.
Kom igjen.
Kom igjen. Det er her. Akkurat her. Ja.
Det er dine penger ved mållinjen. Kom igjen.
Ålreit, storegutt.
Kom igjen nå.
Hei.
Hei, passer vi?
Jeg visste at dette er en voksende epidemi…
-Ja. -i våre samfunn…
og det er opprørende for meg.
-En alarm må slås… -Klart.
…om dette.
Jeg trodde aldri at dette skulle skje familien…
-Ja. -…siden jeg gjør
-feministisk justis-arbeid. -Nettopp.
Men, også, hvorfor ikke?
-Vi er svarte og brune. -Visst.
Hun er kvinne. Hun skulle få barn.
Så hvorfor tror vi at vi er unntatt fordi vi har kunnskapen?
Kunnskap redder deg ikke fra epidemien.
Det stemmer.
Omari, jeg kan ikke prate for deg, men jeg sørger over…
-å bli gammel med min datter. -Ja. Absolutt.
-Det var 20 år mellom oss. -Ja.
Og kvinnene i min familie lever lenge,
så jeg så for meg å bli 90 og hun bli 70…
-Ja. -…og gå hverandre på nervene
i det rommet, forstår du?
Så sorgen av det som kunne vært er også veldig virkelig.
Jeg vil svært gjerne treffe
fedre som spesifikt har lidd tap som jeg har
og å få fedre sammen
for å prate om hvordan man etter å ha mistet noen viktig,
hvordan samfunnet hjelper.
Om det er mulig å ha dette rommet, være et punkt hvor menn samles
og har disse samtalene.
Jeg ønsker det spesielt for svarte menn fordi det er en ørken
med tanke på støtte.
Dette er ikke noe spesifikt for meg
eller for en håndfull gruppe mennesker.
Hundrevis og tusenvis av menn går gjennom det samme…
-Nettopp. -…scenariet og situasjonen.
Se, pappa.
Hallo?
Hallo.
God morgen. Er Anthony der?
Jeg er en av Antonys mattelærere.
Dette er Anthony
Hvordan går det Anthony?
Du har ikke fullført dine matteoppgaver.
Jeg ville bare sjekke hvorfor.
Jeg vil gjøre racerbilen.
-Ok, kjære. -Racerbil.
Ok, kjære. Om du har problemer med matten,
så skal du kontakte meg
og så hjelper jeg deg med det, ok?
-Ok. -Ålreit. Strålende.
Ha en fin dag, Anthony.
Nei.
Du er litt vrien.
Forsøker du å være vrien?
Mens jeg forsøker å komme gjennom dag for dag, er det en håndfull menn
som kontakter meg, deres partnere har også gått bort.
Det berørte meg mye. Jeg var ikke alene.
Takk til alle dere brødre som kom hit.
Og jeg er takknemlig for hva vi kan gjøre
ved å skape denne sirkelen, med Omaris to støttebrødre,
Mike Omari og Mustafa, som er på et spesielt sted
der de sitter.
Jeg heter Mustafa Shabaz.
Jeg og Omari går i prinsipp gjennom samme smerte nå.
Min kvinne døde. Som du sa, man føler seg hjelpeløs.
Jeg følte det samme.
Jeg så henne ta sine siste åndedrag rett foran meg.
Det er ikke noe jeg kan gjøre. Ingenting.
Jeg måtte ta en DNA-test bare for å hente min sønn fra sykehuset.
De trodde ikke at det var min sønn.
Jeg sa, "Hva skal jeg her?"
"Hvorfor skulle jeg være her om det ikke er mitt barn?"
Jeg bare… Helt ærlig, jeg tror ikke de bryr seg.
Når vi stopper for å tenke på mødredødelighet,
så er det noe som kan påvirke oss alle.
Og som pappa med en datter er det skremmende for meg.
Vi må gi oss selv tillatelse til å være sinte.
Og derfor er det viktig for oss at vi har et sted vi kan gå til
og skape relasjoner hvor vi er sårbare nok
til å dele i dette miljøet.
Helt ærlig, det kan skje oss alle.
Det kan skje så fort når du…
Du har ingen… Du har ingen kontroll.
Du har ingen makt.
Men når det er sagt, du kan få støtte.
Vi kan støtte hverandre,
ved å skape et fellesskap vi vil ha, på den måten vi vil ha det, ikke sant?
Og med det fellesskapet vi jeg skape rom hvor
vi kan begynne å endre politikken,
og ha tusenvis… Hundretusenvis av mennesker
som støtter det vi sier, fordi det er den eneste måten det fungerer på.
I dag står vi i solidaritet med familien til Amber Isaac.
Jeg kan ikke tro at vi er her i dag på grunn av denne situasjonen.
Amber var en guddommelig kvinne.
Alt hun ville var å hjelpe mennesker og dere tok det fra oss.
Jeg har faktisk noe jeg har skrevet ned,
som jeg ville diskutere og som jeg vil prate om
-fordi tankene mine… -Det er ok.
har vært overalt siden alt dette skjedde.
Du kan ta det ut.
Vi skal være det mest avanserte landet i verden,
men raseulikhetene blir mer og mer tydelige for hver dag.
Svarte kvinner har fire ganger større risiko for å dø
enn deres hvite motparter med de samme symptomene.
Mødredødeligheten er mer enn fordoblet her i USA.
Det var tryggere for våre foreldre å få barn enn det er for oss i dag.
Amen.
Hvorfor er det slik.
Velkommen til alle. Jeg er dr. Neel Shah, og dette er Expecting More Dialogues,
som er en ny web-serie vi starter
som undersøker mulighetene, utfordringene, håpet,
og opplevde erfaringer fra personer som føder barn i Amerika nå.
Vi har invitert tre utrolige mennesker
til å ta del i den dialogen vi har i dag,
og for å lære meg og alle oss
om hva vi kan gjøre med dette problemet.
Så la oss starte her. Bruce, fortell oss hva som hendte.
Jeg vet ikke om alle kjenner historien.
Amber ble utsatt for forsømmelse og inkompetanse
fra helsevesenet,
fra obstetrikk til…
til sekretæren som var ufin mot henne.
Og til sikkerheten.
Den dagen jeg tok Amber inn når hun ble innlagt på sykehuset,
sa sikkerhetspersonalet til meg, "Det er ok, Mr. Baby Daddy,"
"gå og sett deg der. Du kan ikke bli med."
Alt det Bruce forklarte i sin historie
er saker som talspersoner som meg
og andre har sagt i årevis,
at vi har et systemproblem.
Jeg har sagt det i rom fulle av leger. Forstår du?
At pasienter egentlig bare vil bli sett,
de vil bli hørt, og de vil vite at noen
faktisk bryr seg om deres velbefinnende.
Jeg tror velbefinnende av mødre er en indikasjon
på velbefinnende i samfunnet generelt.
Det er derfor alle urettferdigheter i samfunnet vises
i mødrehelse og i utfall av mødrehelse.
I 2018 begynte journalister å fortelle historier
om personer som døde i barsel.
Disse historiene tvang regjeringen
til å undersøke mødredødeligheten mye mer systematisk.
Så 2018 var det første året hvor vi virkelig gjorde det.
Jeg begynte å lese og studere disse trendene,
inklusive den enorme økningen i antall keisersnitt.
Vi griper inn med større operasjoner.
500 prosent mer enn vi gjorde på 70-tallet.
Og mødredødeligheten bare øker.
Og når det kommer til svarte kvinner er risikoen enda større.
Keisersnitt redder liv. Jeg har øvd på å gjøre dem.
Jeg tror på dem. Men kirurgisk inngrep er kirurgisk inngrep.
Kirurgiske komplikasjoner som organskade, blødning, infeksjon
er omtrent tre ganger mer sannsynlig
med keisersnitt enn vaginal fødsel.
Han er veldig søt. Gratulerer til dere alle.
-Tusen takk. -Takk.
Så…
Svarte kvinner har en høyere andel keisersnitt.
Ja, jeg skulle oppfordre dere til å gjøre det.
Jeg begynte å tenke på
min egen praksis og hvordan det er mulig
at velmenende mennesker kan gjøre rasistiske handlinger.
For eksempel, når svarte mennesker uttrykker skepsis
rundt smerte eller andre symptom skades de mindre.
Og i medisinen har vi faktisk skapt algoritmer
hvor vi blandet sammen rase og rasisme.
Du kan hjelpe noen å forstå sine odds.
for en vellykket vaginal fødsel med en kalkulator.
Er de svarte, synker oddsene.
Det har ingenting med hvem de er eller biologi.
Kalkulatoren viser behandling, pleie og støtte.
Så om du er svart er de mindre trolig med god støtte
for å få den vaginale fødselen du vil ha.
Jeg har vært jordmor i 23 år.
Jeg gikk på Georgetown University.
Jeg har Bachelorgrad i sykepleie
og har en master i fødselsutdanning.
La oss se hva babyen gjør i dag.
Jeg tror han lurer på hva vi skal gjøre.
Vi er opplært til å la de som kan
skal få en fødsel som skjer spontant slik det alltid har blitt gjort.
Vi pleier kvinner i hjemmet, på sentre, og på sykehus.
Hodet er fremdeles nede. Fint og nede.
Vi følger en delt modell for beslutningsprosess med pasienten,
og gir dem mange muligheter til å velge sin vei.
Så du har forberedt alt for fødselen?
Jeg er her for å praktisere støtte for hennes kropp til å gjøre
det den behøver for å føde.
Bare seks prosent av alle fødsler i vårt land gjøres av jordmødre.
I Europa er jordmødre integrert i helsetjenester for kvinner
og de gjør det bedre
enn vår dystre morbide mødredødelighet.
Vi ligger høyere enn UK, høyere enn Frankrike,
høyere enn Tyskland, høyere enn Sverige.
Vi har den høyeste raten av alle industrialiserte land.
Ettersom teknologien har gått fremover, her i landet,
har fødsler blitt mer teknologisk drevet.
På sykehus, generelt,
har det ikke vært en modell for delt beslutningsprosess.
Vi kaller det den medisinsk-teknokratisk patriarkalske modellen.
Graviditet er en utfordring for helsevesenet å styre.
Vi har en igangsetting kl 09:00.
Det er en 21-årig G1P0 på 39 og tre.
Vi har to igangsettelser. Vi har KW, en 34-årig G1P011.
Og den andre igangsettingen kl. 19:00 er en CWC-prematurpasient
med et tidligere keisersnitt.
Leger er opplært til aktiv styring av arbeidskraft.
Sette dem i gang og holde dem igang og gjøre alt dette.
Du gir henne medisin intravenøst
for å få regelmessige rier.
Målet er rier hvert andre eller tredje minutt.
Ok.
Vannet går og du gjør saker for å presse henne
langs fødselskurven, som vi kaller det, for å få babyen ut.
Det hun vil huske mest
er hva som hendte under fødselen.
Det gjør alle kvinner.
-Kom igjen. Sakte. -Forsiktig.
Kvinner må ta det tilbake.
Fargede kvinner utgjør nesten 80 prosent
av alle graviditetsrelaterte dødsfall her i byen.
Vi drar bare føttene på en av de mest alvorlige sakene i vår tid.
Vi kaller opp Shawnee B. Gibson.
Jeg er en borger og mor i sorg
over tapet av mitt eldste barn hvis død kunne ha blitt forhindret.
I dag agerer jeg som en kanal for min datters stemme,
Shamony Makeba Gibson,
og stemmen til så mange unge fargede kvinner, som henne.
Som talsperson og leder av helsesamfunnet,
trodde jeg at jeg skulle bli spart.
Jeg trodde naivt at min optimisme
om hvor kunnskapsrike vi var skulle beskytte henne fra denne epidemien.
Jøss.
Det jeg søker er systemer i institusjoner som forpliktes
til å forsikre at vi adresserer rasisme og anti-svart rasisme spesifikt.
Jeg er her for å deklarere at mitt arbeid ikke skal stoppe.
Jeg er her for å holde meg ansvarlig og for å holde de ansvarlige,
som både med og uten viten holdt epidemien i gang.
Jeg er her for la dere få vite at Shamony Makeba Gibson levde.
Hun lever i denne bevegelsen og hun lever nå
når jeg sier hennes navn, Shamony Makeba Gibson.
Takk for deres oppmerksomhet.
Som professor ved Harvard School of Public Health,
har jeg hatt muligheten til å reise til ulike sykehus
over hele landet, og studere utfall av mødrehelse.
Oklahoma har en mødredødelighet
to ganger det nasjonale gjennomsnittet.
Når du rangerer hver stat etter mødredødelighet,
er den blant de fem dårligste.
De medisinske sentrene vi jobber med i Tulsa
har noen av de høyeste ratene av skade under fødsler i staten.
De pleier mange fargede mennesker
og de har en konsekvent høy andel keisersnitt.
Vi er her i dag fordi vi tror at vi kan få hele fylket
til å omprøve pleien folk burde forvente
under en av de viktigste og mest sårbare øyeblikkene i våre liv.
Dette vil bare virke om dere alle tror
at dette er mulig.
-Dette er Triage. -Hei.
Strålende.
Fødselsavdelinger nå for tiden minner om intensivavdelinger.
Forskjellen er at våre operasjonsstuer er sammenkoblet.
Vi tar 99 prosent av alle som føder i Amerika,
legger dem på intensivavdelinger, og omringer dem av kirurger.
Så vi ser mye operasjoner.
Man trenger ikke være forsker for å forstå det.
Vi får mange fødende pasienter her ute.
-Og hvor mange operasjonsstuer har dere? -To.
-Er de på denne enheten? -Ja.
-Ja? -Ja.
På et sykehus er kostnaden av et keisersnitt
lavere enn kostnaden av en vaginal fødsel.
Jo kortere fødsel, jo mindre kostnad.
Det er også sant at om du gjør keisersnitt,
får sykehuset 50 % mer betalt enn for vaginal fødsel.
Du kan tenke deg hvilke insentiver det kan utløse.
-Hei. Hvordan går det? -Ok.
-Edwards. -Jeg sjekker fort.
Ok.
I denne staten representerer svarte kvinner 10 % av fødslene
men vi har 20 % av dødsfallene.
Og Tulsa er en av de verste stedene i landet å få barn.
Jeg visste ikke det.
-Hvordan har du det? -Ok. Alt bra med dere?
-Bra? -Ålreit. Og du?
La oss se på babyen
-i sin mammas mage. -Ok.
Jeg ringte gråtende til min mamma en morgen, på grunn av statistikken
av å være svart og føde barn i Amerika slo meg.
Jeg hadde ikke tenkt på det før Serena Williams
pratet om sin fødselsopplevelse.
Og hun er en av de beste atletene i verden
og hun måtte tvinge dem til å høre på henne om sine blodpropper.
Ok.
Og når jeg begynte å håndtere dette selv, tenkte jeg,
"Dette er viktig."
En svart kvinne som skal føde er som en svart mann
som stoppes i trafikken av politiet.
Du må virkelig følge med på hva som skjer
hele tiden.
Sånn ja.
På sykehuset er avtalene raske. De er ikke intime.
Det er ikke tid til å bygge tillit.
-Ha det bra. -Du også.
Det blir vanskelig å finne noen jeg er trygg på.
Veldig tidlig i min karriere la jeg merke til hvordan svarte kvinner
ble brukt som prøvekaniner.…
i sykehuset på systemet.
Jeg ble sykepleier på et elite universitetssykehus…
og jeg begynte å se saker som
ikke passet med min filosofi.
Om du har privatforsikting og du er hvit,
så har du en privatlege som er der for deg.
Resten av befolkningen
tenderer til å være fargede kvinner som har Medicaid
og behandles av leger under opplæring.
Alle kvinner får sin vagina skjært opp.
En kvinne behøver ikke det, men det gjøres fordi du skal lære å sy.
Jeg er på et sted hvor det praktisk talt øves på mennesker.
Svarte kvinner har blitt eksperimentert på for å perfeksjonere gynekologien.
USA hadde en befolkning av slaver
som de kunne gjøre hva de ville med, når de ville,
og hvordan de ville.
Som kvinne handler din verdi om
hva din livmor kan produsere for min plantasje.
Svarte kvinner får så mange barn.
De blir fistøse.
Inn kommer J. Marion Sims. Han regnes som gynekologiens far,
og bestemmer seg for å finne ut hvordan man fikser dette.
Han fikser det slik at hun kan få flere barn.
Slik at hun, som en handelsvare,
fortsetter å være nyttig for slaveeieren.
Og han skjærer dem opp hvor mange ganger som helst.
Og det ble skrevet moduler om sakene som ble gjort mot dem…
…hvor det står, "De føler ikke smerte," men kvinnen skriker av smerte.
Og det var slik USA ble en supermakt
innen obstetrisk og gynekologisk kirurgi.
Svarte kvinner, generelt, får fortsatt pleie av de under opplæring.
Det er sammenslåingen av overmedikaliseringen
og uerfarenhet
som virkelig er grunnlaget
når det kommer til mødredødelighet og dødelighet.
Mamma.
-Hvem er det? -Mamma.
Bra. Nå, vis oss prosjektet ditt. Kom.
-S. -La oss se det.
Ikke…
søl. Ikke søl!
Se, mamma.
Jøss. Det er fint.
La meg se det. La meg se det. Bra.
Vi har bilder av Shamony overalt.
Hun er alltid her.
Gjennom min kunst, kan jeg knytte meg til henne
på en måte jeg aldri har kunnet siden hun gikk bort.
Det hjelper virkelig med hvordan jeg håndterer det.
En dag tenkte jeg, "Nå skal du male et av Amber Isaac."
"Mal et av Bruce's partner."
Jeg ville gi ham denne gaven.
Vi stiller opp der borte.
Håndsprit.
Takk.
Ålreit. Framsiden. Vi må få framsiden.
Hei.
-Hei. Alt bra? -Bra.
Bra.
-Hei. -Hei.
-Alt bra? -Hvordan føles det?
-Er alt bra?
-Hei, kom hit, forsøker å… -Svetter kuler. Beklager.
Jeg vet. Jeg jobber her ute.
-Ja. -Jobber ute.
Snakker om, ja, vi snakket nettopp om deg.
Virkelig? Ja, jeg måtte… Jeg kom for fem, ti minutter siden
men jeg måtte kjøpe meg litt kaffe.
Å, herregud.
-Jeg vet… -Jeg visste han var avhengig.
Har du en hånd? Jeg trenger noen som…
-Ok. -Ålreit. Kult.
Dette er til deg.
Ja, kompis.
-Elsker deg, kompis. -Elsker deg også.
Vi gjør dette sammen, kompis.
Takk for at dere er her. Dette er vårt første event.
Vi er litt nervøse, men vi trenger å være her.
Vi må fortsette å prate til de hører oss.
Vi er trøtte av å si at vi vil ha rettferdighet.
Vi behøver endring.
Vi ber ikke lenger. Vi krever.
Ingen ber om noe urimelig eller ekstravagant
eller noe uvanlig.
Vi vil bare forsikre oss om at vi har det samme som alle andre.
Vi dør i en rate…
12 ganger mer i denne byen.
Om disse tallene var snudd opp og ned og hvite kvinner døde
med raten som svarte kvinner dør, hadde det vært en krise.
-Hvorfor anses ikke det som en krise? -Jøss.
Galskapen i systemet dreper oss.
Og vi kalte det etterskjelv fordi Shamonys død
var som en tsunami.
Når svarte mødre dør, får det ringvirkninger.
Ja, døden er jordskjelvet, men dritten etterpå er overveldende.
Nettene hvor jeg våkner og tenker,
"Herregud. Jeg savner datteren min. Jeg savner at hun ringer meg."
Nå ønsker jeg at hun kunne ringe meg 30 ganger om dagen.
Etter i dag, gjør noe.
Shamony lever gjennom meg som aktivist og revolusjonær.
Og revolusjonen skal tweetes, Instagrammes, Facebookes.
Det skal spilles inn.
To fedre deler sine sorger for å få oppmerksomhet
til medisinske ulikheter i svarte samfunn.
Shamonys død var et direkte resultat
av systematisk rasisme.
Innen helsevesenet har det vært et repetitivt mønster.
Om Amber hadde fått standard behandling,
hadde hun vært her.
Og det er det han vil ha nå for alle fargede mødre.
Noe av det jeg vil tenke på med dere
er om budskapet.
Og jeg tror det er veldig viktig at vi setter ord på dette oppdraget,
som er rettferdighet.
Det kan ikke være tryggere for alle mødre før det er tryggere for svarte mødre…
-Mødre. Ja. -…Urfolks mødre.
Når vi snakker om rettferdighet, er det grupper som må komme i kapp
før det kan bli en greie.
Ja. Du kan ikke fikse noe som ikke settes ord på,
og det tror jeg virkelig.
Så jeg skulle ikke…
Vi er veldig heldige som jobber med en samfunnspartner.
Labrisa Williams, en ekstraordinær talsperson
for rettferdighet og likhet i fødsler
er noen vi kan stå skulder ved skulder med
når vi går rundt på sykehusene
og forsøker å bygge ansvar til samfunnet i helsevesenet.
…trenger mer informasjon.
-Er dere klare til å starte? -Ja. Klart.
Ja. Så vi samles der borte. Og så…
Vi designet en prosess som strukturerer kommunikasjon.
Så alle som skal føde har en systematisk måte
å vite hva de kan forvente seg, hva de vil vite,
det de vil si skal bli hørt.
Alt vi leser i overskriftene
om at mødredødelighet i landet vårt stiger,
at det folk dør av ikke er den klinisk tilstanden
på dødsattesten.
Det er en feil i kommunikasjonen og samarbeidet hver gang.
Det team-birth handler om, er å gjøre tingene vi allerede vet om
men å sikre at folk som vi pleier kan se det.
Vi fokusere på pasientopplevelsen og være sikre på
-at de blir sett og hørt. -Ja.
Det er strålende.
Takk, Tina.
Det er en veldig enkel idé.
Det er en versjon av den samme whiteboardtavlen som finnes
i nesten alle pasientrom på alle sykehus i USA.
Dette er vanligvis for sykepleiere til å prate med dem selv.
Vi strukturerte det til å ha ønskene til personen som skal føde.
Og da er det et sted hvor du kan skrive den neste gangen
teamet er tilbake igjen og prate.
Det viktigste er at vi er åpne
med pasienten om hva planen er.
Dere har sikkert sett overskriftene om mødredødelighet.
Dere har sett hvordan det påvirket
menneskene dere pleier. Så dette handler om bedre utfall,
men også om å bygge tillit langs veien.
Når vi går gjennom Bruces historie,
er det så mange eksempler på at det ikke skjer.
Ikke bare å ikke føle seg sett eller hørt men også å ikke bli fortalt
hva som skjer nå. Det skulle aldri ha hendt.
-Det er Bruce. -Hei folkens. Alt bra?
-Hva skjer? -Se på sofaen.
Ja.
-Hvordan er gutten? -Han har det bra.
Jeg begynte å prate mer med Nubi om helsevesenet.
Nå som flere mennesker følger med, må vi holde sammen.
Det kan skape en effektiv endring og hjelpe våre samfunn.
Jeg heter Bruce McIntyre.
Vi som kollektiv har gjort mye av grunnarbeidet,
av å endre retningen mot fødelsrettigheter.
Jeg møtte Bruce og Amber, hans partner
fordi de hadde blitt grovt forsømt på sykehuset.
Amber overlevde ikke.
Og en av tingene jeg pratet med Bruce om
var hvordan vi fortsetter å ære hvem hun var som mor
og å forsikre at dette ikke skjer med noen andre.
Vi kan sitte og vente på at noen skal komme inn,
men det er en nødssituasjon.
-Vi må redde oss selv. -Ja.
Jeg vet at det jeg vil ha i mine samfunn
-Ja. -i fødselsgruppene
er støtte for klientene.
Når jeg tenker på sykehusmiljø, er åpne for fødselsstøtte
-og andre sykehus ikke. -Stemmer.
Min tro er at folk behøver å ha trygge valg
på alle områder.
Tryggere sykehus, eller som jeg sier, se etter alternativer.
Du behøver ikke å føde på sykehus om det ikke…
-Om du er… -Om du er lav risiko, ja.
…en av de 85 prosent som er lav risiko.
Men vi vil gjøre det vi kan
for å gi folk en trygg vaginal fødsel,
om de ønsker det, i et miljø hvor de vil bli
lyttet til, respektert, verdsatt og finner ro.
Ja.
Kan jeg ta på magen din? Alt bra? Ja?
Lily Bug.
Hva skjer der inne?
-Det skjer mye. -Ja?
Vi skal gjøre følgende. Vi skal prøve en øvelse.
Ok.
Og dette skal vise hvordan det ser ut
når du har rier,
hva rier gjør, ok?
Så, dette er din baby.
Dette er livmoren. Vi skal sette et barn i livmoren.
Jeg vet ikke hva jeg skulle gjøre annet enn det jeg gjør nå.
Hun er fra Tulsa. Hun er svart.
Jeg har en venn som er utdannet innen dette
som jeg prater med annenhver uke.
Fortsett riene. Fortsett.
Jeg vet ikke om vi har snakket om dette men jeg vil nevne det,
hva er en normal fødsel og hvordan ser det ut.
Det er så mye som er normalt.
Du kan tenke på en normal fødsel som togskinner
og fødselsopplevelsen din er toget, ok?
Og så skjer det noe. Vi må kanskje bytte spor
eller å kjøre rundt, og det er ok.
I starten, når vi satte fødselsplanen tenkte jeg,
"Jag skal bare til sykehuset." En normal greie.
Og så pratet vi om det, og alle valg og muligheter.
Og da tenkte jeg, "Kanskje er fødesenter er bedre."
Vi er på sporet.
Det viktigste for meg er at jeg ikke vil ha keisersnitt.
Paul og jeg er entreprenører. Vi skaper vår egen inntekt.
Vi har ingen bestemor som kan komme til oss.
Vi har ikke ressurser til en nattsykepleier.
-Det står det er her. -Ok.
Å gjennomgå operasjon vil påvirke
vår suksess som en ny familie over de neste 12 månedene.
Hallo?
-Hei. -Hallo.
-Alicia. -Hyggelig.
-Hyggelig. Paul. -Paul.
Hyggelig å møtes.
-Vi har møtt hverandre før? -Ja.
Ok.
-Hyggelig å se deg. -Ja.
Jeg skal vise dere rundt i dag.
Prate litt om risiko versus fordeler
av sykehus versus fødesenter, så
-Ja. Ok. -Strålende.
La oss gå denne vei.
Vi har tre fødestuer her. Jeg skal vise dere den første.
Dette er Gavin-stuen.
Når fødselen nærmer seg, får du ditt rom.
Vi hjelper deg på plass, sjekker inn.
Så ser vi hva som føles bra for deg.
Kanskje du vil gå en tur i parken.
Kanskje du vil gå en tur på sporet.
Kanskje til kjøpesenteret og gå rundt.
Kanskje du vil ta et bad en stund.
Det er opp til deg.
Vi følger med og har med Doppler
og monitorerer babyen og passer på at du har det bra
og at barnet er ok mens du jobber gjennom dette,
så…
Dette er Bella-stuen. Litt mer plass her inne.
Det er det.
Så mamma tenker, "Ja, det er jenta mi. Det stemmer."
Jeg har designet dette rommet.
-Jøss. -Ja.
-Dette er ganske kult. -Du suger inn alt.
Det gjør jeg virkelig. Det har ikke sunket inn enda.
Dette er sprøtt og strålende på samme tid.
-Ja. -Jeg begynner å forstå det.
Nå skal vi gå gjennom noen av våre medisinske saker
som vi har her. Mine barn kaller dette den skumle vogna.
Vi er sykepleiere og jordmødre her, og vi følger medisinsk praksis
ved å ha et sutursett for din ende.
Og jeg må si at vi kaster flere av disse
-fordi de utgår på dato før vi bruker dem. -Ja.
Og det er fordi vi gir deg den viktigste gaven
som en førstegangsfødende, og det er tid.
Tid til å føde. Tid til å utvides.
Men om vi må reparere din ende etterpå, så kan vi det.
Og så til medisinboksen. Vi induserer ikke mange fødsler her,
men vi har Pitocin og noen andre medikamenter
som kan hjelpe mot blødninger om du får det
etter fødselen.
Paul har jobbet mye. Jeg har undersøkt mer.
Jeg utdanner meg selv.
-Og jeg tenker… -Ok.
…”Jeg skal forsøke å få dette barnet trygt."
La meg bare… La meg gi dere litt
statistikk, og?
På fødesentre er raten keisersnitt rundt seks prosent.
På sykehus er den nasjonale snittet rundt 30, 33 prosent.
Men vi verdsetter ikke vaginal fødsel over din sikkerhet.
Ok? Jeg har hatt fire keisersnitt.
Jeg kunne ikke føde vaginalt, rent medisinsk.
Jeg er helt bevisst
på hvor heldige vi er som har den muligheten,
så nært hvor vi bor. Jeg vet at folk kjører i timer hit.
Jeg hadde en familie som kom fra Arkansas, nesten fire timer unna.
De fikk en Airbnb og bodde de siste ukene av graviditeten
med familien slik at de kunne nyte pleien på fødesenteret her.
Hvordan bestemte dere at dere skulle åpne dette. Det er litt mot systemet.
Ja. Det var vanskelig, men dette er et kall for oss.
Dessverre vil ikke forsikringen dekke dette,
ikke pleien du får her.
Så det vil måtte betales fra egen lomme.
Ok.
Siden dere kom litt sent til oss, vil det koste 3 000 dollar.
Det er ikke ille.
Jeg er ganske solgt.
Det er ikke noe som jeg
ser er feil eller noe sånt.
Jeg tenker på å bytte.
Jeg trenger ikke å bekymre meg for noe.
Jeg har mer kontroll og jeg vet hva som skal skje
i stedet for hva som skjer på sykehuset den dagen.
Bestemor fikk tre barn, vellykket.
Pappa var den eneste som er født på sykehus.
Jeg bryr meg ikke om hvilket. Jeg er ved din side hele tiden.
Og jeg har ni nieser og nevøer,
så jeg kan det med barn og fødsler.
La meg si deg, Mr. Jeg Vet Alt.
Det er to ting du ikke vet og ikke kan.
Hvordan være kvinne og hvordan føde barn.
Ja. Du har rett.
Jordmødre har funnets i alle nasjoner og kulturer over hele jorden.
Jordmødre kjente de feminine hemmelighetene.
Jordmødre praktiserte abort siden tidenes begynnelse,
og hjalp kvinner å kontrollere fertilitet og kontrollere bruken av sine livmødre.
Det er mye makt.
I områder hvor kvinner hadde makt, var de menn som hadde problem med det.
I Europa ville den katolske kirken ha mer kontroll
over gravide kvinner og deres valg.
Det er kirken som først krever at menn tar del i fødsler.
Da kommer mannlige jordmødre, som senere utvikles
og blir gynekologer.
Prestene hørte rapporter om at kvinnene skrek
og kvinner ropte og at de ble som dyr.
De ble noe annet når de fødte barn
som ikke før hadde blitt sett av menn.
Vi har bibelske tekster og Fader Vår
som sier frels oss fra de onde.
Det blir en identifisering av å bli frelst fra det onde.
Man begynner å se et språk hvor kvinner må frelses.
De må bli frelst.
Og vi har tatt med oss dette inn i moderne tid.
Når vi ser på USAs historie, når slavene kommer hit,
kommer jordmødrene med dem.
Jordmødrene finnes på alle plantasjer,
og de pleier ikke bare svarte personer,
de pleier alle.
Når fruen på plantasjen og hennes døtre og hvite kvinner
skal ha barn, pleies de av svarte jordmødre.
Jordmødre blir noen av de mest verdifulle slavene.
George Washington betalte faktisk sin jordmor.
Hun var verdifull fordi han ville forsikre seg om at
generasjoner av slaver
kom trygt til verden.
Etter slaveriet har vi fremdeles samfunns-jordmødre.
Over tid kom mektige hvite menn
med noe nytt, kallt gynekolog
og bestemmer at det kreves at man kommer til sykehus for å føde.
Hvite manlige leger og hvite offentlige sykepleiere
knyttes sammen og skaper mange markedskampanjer
som sier at jordmødre er skitne, de er ulærte, de er utrente.
Hvite offentlige sykepleiere dro faktisk rundt og jaktet
for å finne jordmødrene…
…og tvang dem til å gå til helsedepartementet
for å levere inn sin lisens, og sa til dem,
"Om du tar i mot en baby, anmelder jeg deg og du får fengsel."
Og fødselsvitenskap ble en bok, kunnskap, et yrke.
Du ble sykepleier og med ekstra trening
fikk du jobbe sammen med en lege.
Det er ikke et yrke som du vokser inn i som lærling lenger.
Så hvite kvinner overtok dette yrket.
I dag er 87 prosent av alle jordmødre
som er sertifisert i USA, hvite.
-Hei, Jorgen. Hei. -Hei
Jeg er veldig involvert i studenter over hele landet,
spesielt her i New York.
Vi trenger flere jordmødre.
Cecilia tok i mot tvillingene.
-Ja. -Å, jøss.
-Hennes første tvillinger. -Å, herregud.
USA må adoptere samme modus som alle andre land,
og jordmødrene må være sentrale i kvinnehelse.
-God natt. Kom trygt hjem. -Ålreit. Natti-natti.
Ha det.
Jordmor-pleie støtter svarte kvinner fordi når det gjøres riktig,
er det anti-traumatisk pleie.
Det er en måte å endre tanken om at fødsler ikke behøver å være
en prosess som kantes av misshandel.
-Bra jobbet. -Det føles godt, godt.
Bra jobbet.
La meg se om jeg kan spise en til før det kommer mer.
Når riene kommer vil jeg ikke spise
fordi det føles som om jeg skal kveles.
-Hvorfor smiler du? -Baby.
Jeg ser at du ble tatt hånd om mens jeg sov.
Jeg sjekker dette ganske fort.
Hundre og tyve over 70. Det går bra, mamma.
Ok.
Det er dypere nå.
Du klarer det.
-Er hun ok? -Jada.
Helt fornøyd.
Akkurat nå er du i min hånd, kjære.
Er vi klare? Ikke enda. Hun skal komme.
Vask ansiktet ditt.
Du er så dyktig.
Du er nesten der.
Det er det tøffeste jeg har gjort.
Ok. Her kommer det.
-Du… -Kom igjen.
Du klarer det.
Ja. Ja.
Slik ja. Slik ja. Slik ja.
Bra jobbet. Så bra.
Så bra.
Ta deg tid.
-Strekk ned. Strekk ned. -Åpne øynene dine.
Vil du strekke deg ned og hjelpe?
Nei.
-La oss se. Jeg vil se. -Ok. Du kan hjelpe.
Å, herregud.
Du klarte det.
-Her er babyen din. -Ja.
-Takk. -Den er så nydelig.
-Si hei, mamma. -Hei.
-Hei. Hei. -Du klarte det. Du klarte det.
Hei. Ja, baby.
Du klarte det.
-Baby, hun er her. -Ja, hun er her, baby.
-Jøss. -Takk. Takk.
-Takk. -Ikke gråt.
Ja.
-Ok, søtnos. -Du gjorde det.
Der er mammaen din.
Du er nydelig.
-Så mye hår. -Jeg vet.
-Hun er her, kjære. -Hun er nydelig.
Akkurat her.
Å, herregud.
-Jøss. -Dette er plassen.
-Jeg er begeistret. -Jøss.
Vi tenker å gjøre de to første etasjene
til fødesenter.
Og tredje etasje, mottak og noen undersøkelsesrom
og noen wellness områder,
og i det hjørnet skal vi ha et lite samlingsrom
hvor vi kan ha mindre klasser.
Vi skal fikse et fødesenter her i The Bronx.
Vi behøver det.
Vi har flest keisersnitt i dette området.
Det er ganske stort.
Klar? Kjør.
Vi jobber sammen for å skaffe et fødesenter i The Bronx
for å tjene samfunnet, tjene vårt folk.
Vi må slutte å jobbe for et system som ikke jobber for oss
og ta vare på våre lokalsamfunn.
Vi må øke takten.
I denne staten, med over 19 millioner mennesker,
er det bare tre fødesentre. Dette må endres.
Fødesentre er en mellomting mellom sykehusfødsel,
et nødvendig valg, og hjemmefødsel,
som er en fantastisk mulighet, men ikke for alle.
Selv om du ikke kan donere noe, finn ut hva du kan gjøre
for å hjelpe oss.
-Takk. -Vi fortjener fødesentre.
-Vi fortjener et fødesenter.
-Ja. -Ja.
-Hallo. -Hei.
-Alt bra, kompis? -Bra, Neel. Og du?
-Godt å se deg. -Deg også
Hvordan var reisen?
Å, bror. Det var… Ikke ille.
Vi er så glade for at du kommer og bruker tid med studentene i dag.
Absolutt.
Jeg kunne ikke forestille meg i fjor når vi pratet sammen, å være her…
-Ja. Ikke jeg heller… -…å gjøre dette.
Jeg tenkte nettopp på det, hvor surrealistisk det er.
Det er det å gå videre gjør.
Du må bare fortsette fremover og dører åpner seg.
Ja.
Amber Rose Isaac var mitt livs kjærlighet.
Hun gikk bort på grunn av et ikke planlagt akutt keisersnitt
som oppsto på grunn av forsømmelse gjennom hele hennes graviditet.
Etter all informasjon og all studering
fant jeg ut at Amber var så godt som død så fort hun kom inn på sykehuset.
Så vi må forsikre oss om at dette ikke skjer med noen andre.
I 2018 så jeg Amber…
Det mennesker som Bruce har lært meg
er at å bekrefte en persons verdighet,
se dem, høre dem, er måten du kan gjøre dem trygge på.
Det er ingen luksus.
Tusen takk.
Jeg husker faktisk at jeg hørte om Amber Rose på Twitter,
og derfor er der så surrealistisk for meg å sitte her nå,
å høre deg fortelle din historie, å få vite saker som nyhetsartiklene
aldri skulle kunne formidle.
Kampen er ikke over.
Og det er tid fordi dette er… Det føles så nært
fordi dette er arbeid jeg er interessert i.
Mange kjenner til dette, men det er ikke nok.
Fordi… For mange mennesker dør fremdeles av dette, ikke sant?
Det kommer alltid en til som er én for mye.
Som hvit helsearbeider, har jeg nok en blindsone
siden jeg ikke har erfaring med rasisme på denne måten.
Og det er veldig lett å bli en del av det problemet
om du ikke jobber aktivt mot å forstå disse historiene.
Jeg vet du sier at dette ikke bør skje igjen
men faktum er at det vil det, og derfor er det så viktig
å ha områder med aktivisme og hjelp for å være forberedt på det.
Vi kan ikke redde alle, men med svarte liv,
svarte kvinner, tror man at over 60 prosent
av disse dødsfallene kunne forhindres.
Det er over halvparten.
Det høres ut som et valg for meg. Det høres ut som et system.
Og at dere er her i dag, viser meg at dere vil endre dette systemet.
Så jeg er takknemlig for at alle er her.
Ålreit.
Jeg er her i Houston for å møte den far jeg aldri har møtt før,
men som jeg absolutt er knyttet til.
Etter at jeg skapte et bilde av Amber, skapte jeg et for en annen kvinne
og det ble starten på det jeg gjør.
Å skape bilder for andre familier som har mistet sine døtre,
deres mødre, deres partnere, for å holde historiene levende.
Jeg møtte flere familier enn jeg kunne ane…
over hele landet og bygget et fellesskap som behøves.
Alt bra, bror.
Ja, jeg er glad for å være her.
-Ja. -Godt å se deg.
Ålreit.
Etter at Maria hadde fått barnet på sykehuset, kom de og sa,
"Hei, vi måtte…”
“…dra. Det er på tide å sjekke ut."
Men…
hun kunne ikke engang gå.
Kanskje vi kan forlenge dette, på en eller annen måte?
Kan hun få litt mer hjelp?
Men når ikke forsikringen dekker det,
bryr vi oss ikke om deg…
-Egentlig. -…så mye.
Noen fant meg på Instagram og de fortalte meg
om deg og din historie og om Maria.
Jeg følte meg tvunget, til å prate med deg
for å la deg få vite, jeg kjenner deg ikke…
-Ja. -…men jeg vet
hva du føler. Jeg vet hva du gjennomgår.
Jeg kjenner smerten. Jeg vet hva det er, ikke sant?
Og med det, vil jeg gi deg dette.
-Jeg er så glad… -Hei, hva skjer?
…at jeg kunne komme hit og…
-Ja. -…og gi deg dette personlig.
La meg se det.
Vet du, kompis…
Jeg vet at Shamony og Maria er hvor de er.
De er kanskje her i rommet nå, med oss, helt ærlig.
Men de treffes.
De får saker til å skje for oss begge.
Det er ikke mye… Noe som jeg kunne gjøre.
Det var det minste jeg kunne gjøre for deg, bror.
-Jeg verdsetter det. -Takk for det.
Utvilsomt.
Ja. Det er fint.
Han sa, "Hva mener du?" Se, baby. Se på kaken din.
Jeg teller til tre, så starter vi.
En, to, tre.
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Khari
Gratulerer med dagen
Ålreit.
Ja!
Her. Vent litt. Hvem vil ha?
-Charles. Åpne munnen, Charles. -Det er ok.
Bruce? Hvor er Elias? Her. La ham åpne munnen.
Jeg vil takke dere alle. Jeg elsker dere. Vi elsker dere.
Dette er veldig…
Det har vært veldig emosjonelt
og en følelsesmessig berg-og-dal-bane for meg,
spesielt de siste timene.
Men spesifikt de siste dagene.
Og jeg visste ikke hvordan jeg skulle komme igjennom det,
og angsten jeg hadde for å komme igjennom dette selv er…
Det er nok for å ta livet av noen.
Men det at jeg har støtten fra alle dere,
gjør det så mye lettere for meg å smile.
Så, takk atter en gang. Jeg elsker dere. Vi elsker dere.
-Ta vare på dere. -Fred.
Ja. Du fikk meg.
La oss gjøre vårt lille ritual.
-Ja, la oss det. -Ok.
Nå begynner jeg å få sommerfugler.
-La dine hender styre. -Ok.
Denne er renhet.
-Ditt mantra. -Ja.
-Jeg agerer fra rene intensjoner. -Ja.
I dag, handle det ikke om meg. Så jeg skal…
Jeg blir så emosjonell.
-Det er ok. -Bare flytter meg selv unna
så Shamony kan prate gjennom meg, slik at kvinner kan leve…
-Ja. -Og at alle som ikke kjenner til
denne epidemien,
ikke pandemien men epidemien av mødredødelighet og dødsfall,
kan få motta og kunne gå videre med kunnskapen
og også få be om litt handling.
Er du klar?
-Ja. -Ålreit. Da drar vi.
-Alt bra? -Bra.
Ganske bra i dag.
Vår neste taler er en lisensiert kliniker, forfatter, healer…
spirituell leder og talsperson
og aktivist,
Shawnee Benton Gibson.
Black lives matter, men svarte livmødre skaper svarte liv.
Og når vi glemmer det, glemmer vi vår menneskelighet.
Vi vil forsikre oss om at våre barnebarn, våre barn
har mødre som kan oppfostre dem og at ikke dere fedre er alene
om å finne ut alt alene. Vi må stoppe dette.
Black lives matter fordi svarte livmødre betyr noe.
og en svart livmor skapte dere.
Jeg vil at den hvite overmakten ikke skal styre kvinner og deres livmødre.
Denne bevegelsen er som en bølge. Vi møter opp.
Vi skal ikke la smerten stoppe oss.
Vi holder de som har mest makt
ansvarlige for hvordan de bruker den.
Vårt fellesskap for mødrehelse trykker på for en endring i Capitol Hill,
og forsøker å skape ulike lovforslag
for å sikre at kvinner får…
…den omsorg de skal ha.
Jeg kan ikke la Amber bli statistikk.
Jeg vil gjøre folk oppmerksomme på hva som skjer i systemet.
Jeg hadde planlagt et helt liv med Amber.
Jeg ville gi henne mitt liv.
På denne måten gjør jeg det.
Amber Rose Isaac, vi hører deg, vi ser deg.
Shamony Gibson, vi hører deg, vi ser deg.
Kira Johnson, vi hører deg, vi ser deg.
Vi ser nærmere på mødredødelighets raten
-i USA. -Problemet med mødrehelsen.
Jeg introduserte et lovforslag som heter the Black Maternal Health Momnibus Act.
Det er 12 punkter som skal avslutte krisen i landets mødredødelighet.
Alle de familiene som har blitt påvirket…
…som selv midt i sine traumer
og forferdelige tap, fortsetter å gjøre sine røster hørt,
og som er årsaken til at dette arbeidet skjer i dag.
Vårt helsevesen, inkludert vår mødrehelse
ble bygget på en arv av systematisk rasisme,
og den arven fortsetter i dag.
Fru ordfører, når vi nærmer oss morsdag…
…er mitt hjerte tungt, når jeg sitter her og representerer
de tusentalls familier som har blitt påvirket.
Dette er mine sønner, Charles og Langston.
Min kone, Kira, vil ikke våkne til frokost på sengen på morsdag…
fordi hun fødte i et land…
som ikke så henne…
som ikke verdsatte henne.
Vi må bli bedre.
Dette er Amber Rose Isaac.
Hennes sønn Elias vil ikke få mulighet til å dele sin første morsdag…
med sin mamma. Elias fortjener bedre.
Shamony Gibson burde vært her med sin sønn, Khari,
og hennes datter, Anari. Hun fortjente så mye bedre.
Dette er et spørsmål om menneskerett.
Det burde være en menneskerett
å kunne føde et friskt barn i dette landet og å oppfostre det barnet.
Det er mitt håp.
Vær hilset, familien.
Vi er samlet her i dag fordi Shamony Makeba Gibson levde.
Gikk bort for fort.
Som en komet som flyr over aftenhimmelen, borte for fort.
Som en regnbue som forsvinner på et øyeblikk, borte for fort.
Skinnende og glitrende og strålende lys,
her den ene dagen og borte den neste.
Som et sandslott på stranden, borte for fort.
Som en perfekt blomst som er like utenfor rekkevidde…
Det er mamma.
…borte for fort.
Shamony Makeba Gibson, vi skal aldri glemme deg.
Amen.
FILMEN ER TILEGNET SHAMONY GIBSON, AMBER ROSE ISAAC, KIRA JOHNSON,
OG DE TUSENER AV KVINNER SOM HAR MISTET LIVET
I MØDREHELSESYSTEMET I USA.
MÅ DERES MINNE FORTSETTE Å SKAPE ENDRING.
I APRIL 2022 SAKSØKTE AMBERS DØDSBO MONTEFIORE
OG ENKELTE LEGER FOR FORSØMMELSE OG FEILBEHANDLING.
DE SAKSØKTE NEKTER ALT. AMBERS FAMILIE VENTER PÅ SIN DAG I RETTEN.
Tekst: Geir Simonsen