Doamnelor și domnilor, primiți-o pe scenă
pe Ali Wong!
Dumnezeule!
Am auzit un zvon
cum că toți asiaticii din acest oraș
s-au strâns în seara asta aici.
Da.
Mulțumesc că ați venit cu iubiții voștri albi.
Eu chiar...
apreciez din tot sufletul.
Mă bucur mult să fiu aici!
N-am mai avut așa multe spectacole
în ultimii doi ani,
pentru că acum doi ani am născut o fetiță.
Și când m-am reîntors să fac stand-up
celorlalți comedianți nu le venea să creadă.
Ziceau: „Doamne, Ali...
Ce cauți aici?
N-ai născut recent?”
Le ziceam: „Fiți atenți...
Am stat cu fetița mea de când s-a născut,
toată ziua, în fiecare zi.
Și o iubesc tare mult...
dar sunt pe punctul de a o arunca la gunoi.
Am nevoie să fiu aici și să-i duc dorul
pentru a nu merge la pușcărie. E așa misogin când sunt întrebată:
„Dacă tu ești aici, cine are grijă de copil?”
Cine dracu' credeți că are grijă de copil?
Televizorul are grijă de copil, bine?
Ferestrele sunt deschise,
are vitamine gumate în poală, e bine!
Am încercat să fiu o mamă casnică
timp de opt săptămâni...
Îmi place partea cu statul acasă.
Nu mă dau în vânt după partea cu mama, răhățelul este necruțător.
Am fost proastă și naivă și am crezut că a fi o mamă casnică
e relaxant, apuci să faci lucruri prin casă,
să te uiți la Wendy Williams și să ieși la masă cu prietenele tale obraznice.
N-am înțeles
că prețul pe care-l plătești pentru a sta acasă
e că trebuie să fii mamă.
Și asta e o meserie.
O meserie nasoală.
N-ai salariu de șase cifre, n-ai colegi.
Ești cât e ziua de lungă la izolare cu Tamagotchi-ul ăsta uman
care n-are buton de resetare, așa că miza e foarte mare.
O jucărie Tamagotchi e mai comunicativă ca un copil uman.
Bine? Măcar jucăria îți spune când face caca,
la copilul uman trebuie să ghicești
și să-ți verifici intuiția, mirosindu-i fundul...
de 26 de ori pe zi.
Nu poți să te prefaci și să miroși de departe,
trebuie să întorci copilul, să-ți bagi nasul în fundul lui
și să inhalezi bine, ca la yoga, cu gura și toate cele,
pentru că interiorul nasului ți s-a ars de la atâta mirosit de caca.
Așa știu că-mi iubesc copilul mai mult decât pe oricine pe lume.
I-am zis soțului meu: „Până când moartea ne va despărți.”
Și nici măcar o dată
nu i-am mirosit fundul
să văd dacă s-a căcat pe el.
L-am lins, dar nu l-am mirosit.
Pentru c-ar fi fost dezgustător să-l miros, da?
Și dacă încă n-ați lins un cur, maturizați-vă, naibii, odată!
Și învățați cum să aveți o relație lungă, dedicată,
plină de dragoste,
în care trebuie să faceți sacrificii pentru binele suprem.
Visul meu, scopul meu mult timp a fost să fiu o soție trofeu,
dar apoi am aflat că pentru a fi o soție trofeu,
tu trebuie să fii un trofeu.
Eu sunt mai mult o placă comemorativă.
Am intrat într-un grup de mămici în Los Angeles.
Niciuna dintre cățelele astea nu sunt prea interesante sau amuzante,
dar când ești proaspătă mămică în concediu de maternitate,
e ca în The Walking Dead,
trebuie să intri într-un echipaj pentru a supraviețui.
Uram alte mame din cauza felului în care se îmbrăcau.
Știți hainele alea pe care le poartă mamele,
cu animal print de prost gust și...
pantofi metalici zgomotoși și strălucitori.
Acum văd ceva plin de pietre și zic: „A...
Arată bine.
Cred c-o să-mi iau aia.”
Cu cât mai mult sclipici, cu atât mai bine,
căci atunci când ești mamă ai nevoie de strălucire
pentru a compensa pentru lumina ta lăuntrică care a murit.
Multor tinere le e teamă să nască.
Hai să vă spun ceva.
Nașterea e nimic
în comparație cu alăptatul la sân.
Alăptatul la sân e brutal. E tortură fizică pură.
Credeam că e un fel de ceremonie pentru crearea unei legături,
unde mă simt ca într-un nufăr pe o pajiște,
iar iepurii se strâng la picioarele mele,
în timp ce cântă versiunea hawaiianului gras Somewhere Over the Rainbow.
Nu!
Nu e deloc așa.
Alăptatul e un ritual sălbatic
care-ți amintește că acum trupul tău e o cantină!
Nu mai e al tău.
Când fetiței mele îi e foame îmi trage sfârcul înainte și înapoi
ca ursul care l-a atacat pe Leonardo DiCaprio în The Revenant.
E înfricoșător. Am văzut filmul
și sfârcurile mele ziceau: „Știm cum e, Leo!”
N-am făcut cursuri de alăptare
pentru că am presupus că va fi o experiență ușoară, intuitivă
în care bebelușul suge la sân ca dintr-un pai,
iar asistenta mi-a garantat că-mi va fi ușor
pentru că am sfârcurile ca pe deget.
Poți învârti DVD-uri pe ele,
arată ca un cârlig.
Însă, se pare că bebelușul trebuie să se atașeze dintr-un anume unghi,
trebuie să-i înclini capul și să faci geometrie ca să se atașeze cum trebuie.
Și e foarte stresant pentru că le e foame și plâng,
iar hormonii tăi împrăștie lapte pe fața și pe gâtul lor,
și devin foarte alunecoși și greu de ținut,
și apoi trebuie să-i atașezi exact când trebuie.
Și de fiecare dată când o făceam era ca parcarea laterală.
Nu știu cum am reușit.
E un mister. N-am fost niciodată instruită bine, pur și simplu am reușit.
Am tot făcut manevre înainte și înapoi
până ce s-au strâns în jurul mașinii o grămadă de străini îngrijorați.
Acei oameni care s-au adunat în jurul mașinii femeii asiatice în timp ce parca
sunt în același timp de ajutor și rasiști.
Zic: „Mulțumesc. Mulțumesc, dar duceți-vă dracului
pentru că aveți impresia corectă despre mine.
N-aș fi reușit fără voi!”
Mama a văzut că mă chinuiam cu alăptatul
și m-a descurajat în această privință,
mi-a zis: „De ce alăptezi?
Eu te-am crescut cu lapte praf și uite ce păr strălucitor ai!”
Zice: „Pui botul la sloganul ăla de rahat:
<<Sânul e cel mai bun>>?”
Zic: „Nu...
O fac pentru că sânul e gratis.
Mamă, știi cum e.
Lapte bio care curge din țâțe direct în gură.”
Ieșea cam din 15 canale la fiecare țâță,
precum fântâna de la Bellagio...
Gratis!
Corpul meu era o fabrică de mâncare.
N-aveam de gând să-l las să se piardă.
Dacă ai împrăștia hamburgeri savuroși...
ai mai aștepta vreodată la rând la In-N-Out?
Nu, probabil ai face o genuflexiune în capul soțului tău în fiecare dimineață
și i-ai spune să deschidă larg...
pentru că micul dejun e pe drum...
în stil animalicesc.
Da, ai zice: „Am chiar aici meniul tău secret.”
♪ Work work work work work ♪
A trebuit să înțarc după opt luni și jumătate,
n-am mai suportat.
La sfârșit m-am simțit ca The Giving Tree.
Nu înțelesesem despre ce era vorba în cartea asta deprimantă.
Iar acum știu că este despre alăptat.
E vorba despre o mamă care avea ramuri și mere frumoase,
apoi în viața ei vine micul profitor
care îi ia toate lucrurile,
iar ea devine o buturugă tristă
cu țâțe dezumflate.
Lumea mă tot întreba:
„Ali, cum ai slăbit așa mult după naștere?”
Ea a supt viața din mine.
Se pare că alăptatul nu e gratis
pentru că trebuie să cumperi tot felul de perne și de pompe
pentru a stimula lactația,
iar apoi te poți trezi cu un canal înfundat.
Asta e ca și cum ți s-ar bloca o piatră la rinichi în țâță
și apoi trebuie să suni un consultant în alăptare.
Consultantul în alăptare e un ascultător la radio de culoare albă, cu codiție,
pe nume Indigo,
căruia trebuie să-i plătești 200 de dolari
ca să vină la tine acasă și să-ți desfunde țâța.
Indigo m-a pus să fac flotări
și să-mi scufund țâța într-un bol cu apă opărită
și între timp să-mi bat țâța așa.
De-asta femeile au nevoie de concediu de maternitate.
În orice alt stat dezvoltat din lume, Canada, Franța, Germania,
femeile primesc concediu de maternitate plătit de până la trei ani,
atunci când fac un copil.
În SUA primim un rahat.
În SUA nu există nicio politică pentru concediul de maternitate.
Concediul de maternitate nu este doar pentru a te conecta cu copilul.
Dă-l dracu' de copil!
E pentru ca noile mame să-și ascundă și să-și vindece corpurile demolate.
Nu mă puteam duce la muncă fără sutien, bătându-mi țâța mea udă
și încercând să-mi domin toți colegii.
Aș fi fost concediată!
Lumea nu-ți spune despre toată nebunia
care se întâmplă când rămâi însărcinată, când naști.
Când eram însărcinată
multe mame mi-au recomandat:
„Ali, vezi să furi de la spital o grămadă de scutece gratis.”
„Da, știu, pentru copil.”
„Nu, pentru tine...”
„Pentru mine? De ce-aș avea nevoie de scutece?”
„O să vezi tu...
Vine iarna.”
Și chiar am văzut!
Nimeni nu mi-a zis despre toată nebunia
care-ți iese din păsărică după ce naști.
Știți ce se întâmplă după ce naști?
Știți ce mai iese?
Casa copilului.
Sufrageria, pernele...
Posterul cu Bob Marley...
Toată mâncarea care s-a stricat în frigiderul ei... Timp de luni de zile!
Apoi trebuie să porți un absorbant exagerat de mare,
cam cât o saltea pentru copii,
care e ținut doar de lenjeria din ochiuri de plasă
care se găsește doar la spital.
N-o poți găsi pe Amazon sau în altă parte,
așa că trebuie s-o strângi în fiecare zi.
E făcută din același material în care se împachetează perele coreene.
E foarte specială, da?
Cea mai specială lenjerie intimă de spital XL?
Timp de trei luni am mers prin casă
cu un moț, un scutec gigant și cu sfârcurile sângerând.
Ca un luptător de sumo învins.
Am făcut cezariană. Da.
Nu asta am vrut la început,
dar am avut contracții timp de 24 de ore.
Apoi am zis: „Tăiați-o!”
Asistenta zicea: „Continuă.”
Eu: „Nemernico, am zis să mă tai!”
♪ Ai prețul prea piperat Mai taie din el ♪
♪ Taie, taie, trebuie să tai din preț ♪
Asistenta nu era mare fan hip hop,
așa că n-a apreciat asta sau trimiterea la Dave Coulier.
Cu cezariana nu e de glumă, da? E o operație importantă.
Dar e foarte rapidă,
te anesteziază în coloană, apoi trag o cortină
pentru ca soțul tău să vadă doar partea ta umană
și nu cea cadaverică.
Și după zece minute
ridică bebelușul deasupra cortinei, ca pe Simba, și gata.
Zic: „La ce naiba am împins atât
când exista ieșirea asta de urgență foarte bună?”
Una dintre prietenele mele cele mai bune, fie binecuvântată,
a avut travaliu de 72 de ore.
Capul bebelușului tot intra și ieșea.
Și tot a trebuit să i se facă cezariană de urgență.
Până să se întâmple asta,
prietena mea era cea mai blândă,
politicoasă
și drăguță doamnă
care n-ar fi râgâit în fața nimănui.
După toată nebunia asta
a devenit cea mai amărâtă, obraznică, brută nemernică pe care am cunoscut-o.
La scurt timp după i-am făcut o vizită,
mi-a deschis ușa:
„Uită-te la păsărica mea, Ali. Uită-te la asta!”
Nu: „Bună, Ali. Bine ai venit. Vino să-mi vezi bebelușul minunat.”
Nu, doar: „Vino, uită-te la asta!
Uite ce mi s-a întâmplat!”
Cu ușa deschisă, ca să vadă toată strada:
„Haide!”
Și păsărica ei arăta ca naiba!
Arăta ca la nebuni!
Când am văzut-o am făcut...
Pentru că păsărica ei arăta ca două penisuri unul lângă altul.
În timp ce a născut o fetiță,
prietena mea s-a transformat în doi tipi.
Puteai s-o împletești. Arăta ca un monstru din Star Wars.
Fetelor, nu suntem obișnuite să ne vedem una alteia păsărica.
Nu suntem ca bărbații la pișoar: „Hei, ce faci, amice? Cum îți merge?”
ținându-ne sculele în mână în fața celuilalt.
Nu mergem niciodată la toaletă: „Ce faci, fată?”
ținându-ne păsăricile, natural: „Îmi place manichiura ta.”
I-am zis că s-a transformat în doi tipi.
Și a început să râdă.
Dar apoi s-a supărat foarte tare.
Mi-a zis: „Nu mă face să râd, te rog!
Nu mă face să râd!”
Apoi a trebuit să ia o pernă cu o mână
și s-o apese pe semnul de la operație.
Și apoi, cu cealaltă mână a trebuit...
să-și strângă cele două penisuri...
ca să se asigure că...
carne asada nu-i cade din taco
și se transformă în nachos pe jos.
Vedeți, de-asta femeile au nevoie de concediu de maternitate!
Da, ați face bine să ne și plătiți.
Prietena mea nu se putea întoarce la muncă
cu perdelele de carne atârnându-i pe jos
ca trena unei rochii de mireasă, nu poți contesta așa.
Nu există niciun corset care să țină asta.
I-am zis și asta și a început să râdă mai tare.
Și se ținea
și apăsa și se abținea să nu râdă
și cred că a fost prea mult,
că apoi i s-a adunat atâta gaz în intestine
că a dat o bășină de mi s-au uscat ochii.
Am făcut...
Cezariana are multe beneficii, da?
Cateter, în viața mea n-am avut un cateter. Cateterul e un furtun care ți se bagă pe uretră,
iar tu doar zaci acolo...
Și dintr-o dată apare o pungă cu urină lângă patul tău.
Apoi o doamnă filipineză drăguță,
pe nume Joyabelle Esperanza Purificacion Santo Domingo Ordonez Balasa,
vine s-o scoată.
Și tu zici: „Asistentă Joyabelle, al cui e pișatul ăla?”
Ea zice: „Al tău.”
Tu zici: „Doamne, e al meu?”
Nici n-am simțit când a ieșit.
Cateterul îl scoate afară.
Zic: „Doamne, aș fi realizat atât de multe în viață
dacă aș fi avut montat un cateter în tot acest timp.”
Multor oameni le place să mă întrebe:
„Ali,
cum Dumnezeu împaci familia și cariera?”
Bărbații nu sunt niciodată întrebați asta
pentru că n-o fac.
Ei neglijează copilul 90% din zi
și asta e perfect acceptabil din punct de vedere social,
dar acum standardele pentru tați sunt așa joase
încât sunt foarte lăudați pentru mai nimic.
Soțul meu schimbă foarte rar scutece și când lumea aude asta:
„Doamne!”, confeti peste tot!
„Nu pot să cred că soțul tău schimbă scutece!
Ce tată modern! Ești o norocoasă!”
Când s-a născut fetița mea
aveam zilnic contact piele pe piele pentru a crea o legătură cu ea.
S-a căcat pe pieptul meu.
Unde sunt confeti pentru mine?
Vă spun eu cum împac familia și cariera, da?
Am o bonă. Ăsta e răspunsul.
Da, e foarte neplăcut și nepopular să spun asta
pentru că nu toată lumea își permite o bonă.
E foarte scump.
E scump pentru mine și pentru soțul meu,
așa că amândoi trebuie să ne agităm, trebuie să muncim din greu
pentru a nu avea grijă noi înșine grijă de copilul nostru.
Întâi îmi pun mie masca de oxigen și abia apoi copilului.
Îmi place acest protocol. Îmi place mult această filosofie.
Când însoțitoarele de bord îmi zic să mă asigur că fac asta,
mereu zic: „Da, asta aveam de gând să fac.
N-am nicio problemă cu asta.”
Sunt așa geloasă pe mexicani.
Pe cultura mexicană.
Ei n-au nevoie de bone, căci știți cine are grijă de copil?
Celălalt copil!
Hermana, Tía, Abuela, Sobrina, Prima,
Prima de gradul doi, Bounce House...
Copilul e născut la creșă.
În următoarea viață vreau să fiu mexicană.
Nimeni nu se distrează mai bine ca mexicanii.
Am locuit la intersecția dintre Crenshaw și Pico,
da, dacă nu știți,
intersecția dintre Crenshaw și Pico e colțul magic din Los Angeles
unde Guadalajara se întâlnește cu Coreea...
și mexicanii și coreeni sunt într-un război rasist constant,
iar armele lor sunt muzica tare și încruntarea.
Mexicanii știu cum să prioritizeze familia și distracția,
mereu își duc copiii la Disneyland.
Pentru a-i mulțumi,
se vorbește în spaniolă la Disneyland.
Fiecare tur începe cu: „Doamnelor și domnilor, pentru siguranța dvs.
Vă rugăm să țineți mâinile și picioarele în vehicul pe tot parcursul.
Damas y caballeros, por favor
mantengan las manos y los brazos dentro del coche,
și vă rugăm să nu fumați...
Pentru că e scârbos și periculos, da?
Iar angajații trebuie să se spele pe mâini înainte de-a reveni la muncă.
Bine, aveți grijă. Fiți foarte atenți. Pentru că limbă taco, idiotule, măr!
♪ Seara târziu Când toată lumea doarme ♪
Da, așa a ajuns Disneyland-ul mexican,
pun Selena la Pirații din Caraibe.
Casa Bântuită se cheamă acum Dia de los Muertos!
Și ceea ce înainte se numea Splash Mountain
acum e Esplash Mountain.
Bona noastră are 62 de ani.
Da, n-aș accepta pe cineva mai tânăr
de 62 de ani.
Dacă angajezi o tânără drăguță, de 25 de ani, ca bonă,
ești o idioată.
Nu citești revista People? Nu știi ce se întâmplă?
Înseamnă să inviți în casa ta o grenadă a mariajului.
Când ai un nou-născut,
mariajul tău e foarte instabil, căci amândoi sunteți stresați,
arăți ca dracu' pentru că nu mai faci duș,
sunteți supărați unul pe celălalt,
a cui a fost ideea de-a aduce pe lume acest nou coleg de cameră?
Mariajul tău e foarte vulnerabil și e ușor ca un străin să invadeze și să colonizeze.
Dacă am fi angajat un tânăr de 25 de ani,
care să fi fost...
nu urâțel...
să se poarte minunat cu fiica mea și să accepte imediat
orice l-aș fi rugat să facă, cu o atitudine pozitivă,
vă rog să mă credeți
că i-aș fi mâncat căcatul din cur.
În fiecare zi.
În fiecare zi ar fi fost un bufet deschis la fundul bonei.
Nu-mi pasă
dacă bucile lui de 25 de ani se emoționează
și se strâng pe fața mea ca ușile de la lift,
tot ajung acolo și...
Ca Jack Nicholson în The Shining!
Multă lume mă întreabă adesea:
„Ali, ce Dumnezeu cred părinții tăi despre glumele tale?”
Asta e o întrebare foarte rasistă, da?
Ceea ce întreabă de fapt e:
„Ce cred părinții tăi asiatici opresivi, care te-au bătut cu cartea SAT
până ți-au sângerat degetele de la cântatul la violoncel,
despre glumele tale cu linsul în fund?”
Sora mea mai mare e o lesbiană șomeră care locuiește în casa mamei mele.
Așa că pot face tot ce vreau.
Da. Tot ce vreau!
M-aș putea căca aici pe scenă
și mama ar zice: „Aduci atâta onoare familiei noastre.
Sunt așa mândră de tine, copilul meu de aur.”
Și apoi multă lume pare să se întrebe: „Ali,
acum că ai o fiică, o s-o lași mai moale?”
Uite cum stau lucrurile, doar pentru că devii părinte
nu înseamnă că te-ai maturizat.
Da.
Băieții de cartier devin tați de cartier.
Sunt aceeași ratată care am fost înainte de-a deveni mamă,
acum cu mai multe responsabilități și abia fac față.
Și nu mi-e rușine, n-o să ascund
faptul că eram foarte activă sexual la 20 de ani.
Știți de ce? Pentru că toată lumea știe secretul acum,
că atunci când o femeie se culcă cu un bărbat imediat,
n-o face pentru că nu ne respectăm,
o face pentru că nu vă respectăm pe voi.
Nu sunteți material de însurătoare.
De-aia vă lăsăm așa repede penisurile înăuntru.
Lăsându-vă înăuntru,
vă dăm de fapt afară din viitorul nostru:
„Pa, Felicia, vezi-ți de drum.”
Vrem doar să ne distrăm, nu vrem să vă prindem în capcană.
Dar...
Dar ați face bine să fiți atenți, căci atunci când un bărbat...
când un bărbat nu se culcă imediat cu voi,
ei...
n-o face pentru că te respectă,
ci pentru că are scula mică.
Și încearcă să te prindă în capcană.
Să nu cădeți în această capcană.
O să-i repet fiicei mele asta în continuu.
Să nu cazi în această capcană.
M-am ars o dată, m-am îndrăgostit și-am intrat într-o relație serioasă
cu un bărbat care tot aștepta să facem sex,
iar eu am presupus că el credea
că sunt atât de specială și minunată încât merita să aștepte,
dar ascundea ceva!
Luni mai târziu, acceptă în sfârșit s-o facem
și-și descoperă lucrușorul mizerabil
care nu-ți ajunge nici la molari.
Era un negru.
Ciudat, nu? Ca și cum ai vedea un asiatic fără adăpost:
„Ce-ai pățit?”
„Doamne, cine sunt părinții tăi? Pe bune!”
Era un negru, iar eu le-am povestit prietenilor mei negri despre asta
și-au zis: „Unde dracu' e?
Trebuie să-l omorâm imediat,
înainte de-a continua să ne amenințe reputația cea sacră!”
A fost prima și ultima dată
când am văzut un micro-penis în realitate.
Iar reacția mea sinceră când l-am văzut a fost:
„Doamne, ești bine?
Ce s-a întâmplat? Te-a lovit autobuzul?
Ți-a zburat vreo mașină penisul
și acum se rostogolește pe stradă ca un șarpe retezat?
Să-l pun într-un pahar
și să vă duc la spital ca să ți-l coase la loc?
Stai puțin...
Ăsta e vreun test din Prințesa și Broscoiul?
Te-a blestemat vreo vrăjitoare acum multă vreme
ca pedeapsă fiindcă i-ai spus că e urâtă?
Și acum dacă-l bag în gură ca să dovedesc că te iubesc,
ca recompensă pentru dragostea mea
o să se mărească?
Ca prosoapele alea magice pe care torni apă?”
Viața mea s-a schimbat radical
în ultimul an,
deoarece acum un an
nimeni nu știa cine dracu' sunt.
Și când mă pregăteam
să înregistrez primul meu program special de comedie,
am dat patru spectacole în orașul meu natal, San Francisco.
Și eram foarte încântată, eram foarte extenuată.
Și apoi n-am reușit să vând toate biletele,
așa c-au trebuit să pună jumătate din ele pe Groupon. Știu că acum mulți dintre voi faceți un infarct chinezesc.
„Doamne...
Vrei să spui că acum un an aș fi putut s-o văd pe nemernica asta cu 10$?”
Îmi place Groupon, da?
Dar a fost deprimant și demoralizator
să-mi văd fața și poza lângă
excursii pentru observarea balenelor,
servicii pentru albirea dinților și vibratoare întrerupte la reducere.
Am zis: „E trist.”
Și apoi derulând rapid la anul trecut,
programul meu special Netflix Baby Cobra a avut premiera de Ziua Mamei.
Și a fost o nebunie,
nu mi s-a mai întâmplat niciodată ceva asemănător,
dintr-o dată speculanții cereau până la 1.000$ pe un bilet
ca să mă vadă în direct.
Peste 300 de oameni s-au îmbrăcat ca mine, când eram însărcinată,
cu rochia aia în dungi, de Halloween.
Și am fost tare fericită.
Până mi-am dat seama că nu vreau să fiu faimoasă. Nu vreau.
Tot ce mi-am dorit a fost să am mulți bani cu muncă puțină.
Vreau să încasez cecuri în pijamale.
Să joc rolul unei bucăți de tofu într-un film Pixar sau ceva.
Haide, vă imaginați, tofu poartă ochelari,
are multă personalitate,
cântă un cântec despre bucuria soiei cu Justin Timberlake...
Dușmanul meu poate fi o bucată de carne, jucată de Idris Elba,
care se cheamă Carnea Lunguiață sau ceva.
Nici măcar nu sunt așa de cunoscută și deja nu-mi place.
Nu-mi place deloc.
E o povară!
Acum, ocazional, mănânc la un restaurant de fițe
și sunt recunoscută atât de ospătari cât și de bucătar,
și-mi spun:
„Minunat! Acum trebuie să las mai mult bacșiș.”
Și acum chiar am mai mulți bani
și acum fac cu mult mai mulți bani decât soțul meu.
Ei bine, mama își face griji
că mă va părăsi din cauza intimidării.
A trebuit să-i explic
că bărbatul
care ar părăsi o femeie care face mai mulți bani,
e bărbatul căruia nu-i plac banii gratis.
„Dar, Ali, nu se simte inferior?”
E prea ocupat să trăiască pe picior mare din noul meu salariu!
„Vai...
Dar, Ali, nu i se pare că i-ai răpit ceva?”
Vrei să zici povara de a întreține familia?
Pe care i-am ridicat-o de pe umeri? Se relaxează.
Ajunge zilnic la serviciu cu două ore mai târziu, cam așa:
„Dracu' să te ia!
Dracu' să te ia pe tine și pe tine!
Dă-mă afară, nu-mi pasă. Nevastă-mea e bogată, târfo!
Da, slujba asta e acum doar un hobby excentric pentru mine.”
Nu trebuia să se întâmple așa.
Da? Eu trebuia să fiu în locul lui.
Eu trebuia să fiu cea care se relaxează.
El a absolvit Harvard Business School.
Eu am o diplomă în Studii Etnice de la UCLA.
Studiile etnice sunt o specialitate unde înveți cum să dai vina pe albi pentru tot
și n-ar trebui să aducă profit.
Nimeni n-ar fi putut prevedea acest rezultat.
Într-atât încât, înainte de-a ne căsători
familia lui m-a pus să semnez un contract prenupțial.
Așa e, iar acum, dacă divorțăm,
fiul lor e terminat.
S-a zis cu sashimi marțea.
S-a zis cu bideul japonez din care iese apă
și Hello Kitty cântă până ce ai bucile curate și proaspete.
Ia și bea din nou apă de la robinet, fraiere!
Se zice că dacă într-o relație tu faci mai mulți bani,
atunci tu ești cel care pune o pâine pe masă.
Eu cred că soțul meu e cel care pune o pâine pe masă,
pentru că a câștigat o mașină de făcut pâine.
Să fii femeie și să pui o pâine pe masă nu e totul, da?
Pentru că devii nesigură,
asta pentru că ai prea multă putere,
și compensezi în mariaj
lăsându-ți soțul să aibă un cuvânt de zis.
Și unde mai pui că eu devin foarte nesigură
pentru că sunt percepută ca o mamă dură, dependentă de muncă, și mai sunt și îngrijitorul principal al fiicei noastre.
Și sunt extenuată! Sunt copleșită!
Acum, când joc jocuri de rol cu soțul meu,
îi cer să-mi spună „o simplă prostituată”.
Pentru că asta e cea mai mare fantezie a mea,
să fiu o fată analfabetă de la țară,
fără responsabilități sau putere de decizie.
Ne intrăm chiar bine în rol.
El zice: „Nu ești decât o simplă prostituată!”
Și eu: „Da, sunt o prostovană.
Nu cunosc alfabetul, nu știu să număr,
nu știu care e diferența dintre forme și culori.
Nu te poți baza pe mine să depun cecuri sau să fac ceva important
pentru că sunt doar o simplă prostituată.”
Chiar dacă am mai mulți bani, am picioarele pe pământ.
Sunt tot o persoană de origine chineză și vietnameză, da?
Mă uit la programul meu special Netflix de pe contul cumnatei mele.
Nici până astăzi nu mi-am făcut cont.
După ce am filmat Baby Cobra,
cei de la Netflix mi-au trimis o salopetă de copii și un coș Netflix.
Știți acele coșuri pe care le dăruiesc albii,
cu biscuiți și brânză și popcorn cu caramel
și celelalte chestii de care asiaticii nu sunt deloc interesați?
Am zis: „Dați-mi un cont!
N-am nevoie de porcăriile astea la care sunt alergică,
dați-mi un cont!”
Încă cumpăr tot de pe Craigslist, n-am nimic nou în casă.
Dar acum trebuie să mă deghizez,
căci săptămâna trecută mi-am uitat ochelarii și pălăria
și mă tocmeam cu un tip pentru o cască de bicicletă.
El zice: „Douăzeci.” Eu: „Zece.”
El zice: „Bine, 17.”
Eu: „Nu, văd că are o zgârietură aici. Zece.”
Și-n final îmi zice:
„Știi ce, aș putea să jur... Nu ești Ali Wong?
De ce te tocmești cu mine pentru casca asta de bicicletă?
Sunt un student la facultate care, așa cum poți vedea,
locuiește într-o garsonieră cu colegi de cameră.”
Zic...
„Rușine să-ți fie! Nu semănăm! Dă-mi casca aia.
Eu nu vorbesc engleză!
Nu mă cheamă Ali Wong, mă cheamă Grace Lee!
Te provoc să cauți pe Google poze cu Grace Lee.
O să-ți ia foc calculatorul.”
Fac mult mișto de soțul meu,
dar adevărul este că e cel mai bun prieten al meu.
Da, vorbesc serios.
Sunt foarte norocoasă că m-am măritat cu cel mai bun prieten
și relația noastră o derutează pe mama,
pentru că este exact opusul relației pe care o avea ea cu tatăl meu.
Zice: „Tatăl tău n-a fost prietenul meu cel mai bun.
Nu pot să cred cât de bine vă simțiți unul cu celălalt.
Te beși de față cu soțul tău?”
Mă băs în soțul meu.
Pentru că suntem cei mai buni prieteni.
Sincer, sper să rămânem împreună pentru totdeauna.
Pentru că, de multe ori când comedianții devin cunoscuți,
în mod inevitabil divorțează de primul soț
și pe la 50 sau 60 de ani vor să se însoare din nou
cu cineva care are de trei ori mai puțin vârsta lor.
Ca femeie, asta nu mă atrage deloc.
Crezi c-aș vrea să mă culc cu unul de 18 ani
când sunt pe punctul de-a intra la menopauză?
Să am vreun adolescent emoționat care dă de trei ori din fund și se termină?
Nu, mulțumesc.
Nu gracias.
Nu vreau să mă mai culc niciodată cu un tip de 18 ani,
pentru că are 18 ani și e varză la pat.
Vă amintiți când eram adolescenți?
Era oribil pentru adolescente pentru că doar ele făceau sex oral.
Ca adolescentă
nu ți se face niciodată sex oral, dar o sugi mult.
O sugi sub un pod, în baie, în pădure.
Dar ca adolescentă
nu ți se face niciodată sex oral întâmplător în tribună:
„Hai, Gary. Hai...
Hai, Gary. Întinde-te pe spate, Gary. Haide, ca și cum ai schimba uleiul. Haide, Gary!”
„Ai văzut ce serviciu am făcut în meciul ăla de tenis?
Hai, Elliot, haide.
Felicitări mie! Hai, Elliot.
Hai, Elliot.
Hai!”
„Nu mai sunt copii la locul ăsta de joacă.
Hai, Spencer. Haide!
E întuneric, Spencer, hai!”
Trebuie să aștepți până la 20 de ani ca să ți se facă sex oral,
și nici atunci n-a fost prea bine pentru că e prea personal.
Știți cât de mult mi-a luat
să-mi învăț soțul să-mi facă sex oral cum trebuie?
N-o să ies iar în lume
ca să găsesc un altul pe care să-l învăț.
E prea multă muncă.
Tot ce știe acum soțul meu,
tot timpul pe care l-am investit,
toată memoria aceea a mușchilor trăiește și moare odată cu el.
Nu poți stoca asta în vreun cloud al păsăricii
și apoi să îl descarci pentru un nou soț varianta 2.0.
Îmi e rezervat mie.
De neînlocuit!
Am vrut să mimez în multe nopți, da?
Dar știam că e fundamental pe termen lung s-o facă corect
și dacă l-aș fi mințit, m-aș fi mințit pe mine.
Așa că-i băgam capul acolo
și-l țineam acolo până se învinețea la față.
De multe ori intra la șapte seara arătând ca un bărbat de 30 de ani
și ieșea câteva ore mai târziu, arătând ca Tommy Lee Jones.
Știți ce greu e ca un tânăr asiatic
să se transforme subit în Tommy Lee Jones?
Cred că mare parte din a ști să faci sex oral femeii
este să-ți placă.
Fă-o cu gusto, cu entuziasm.
E un privilegiu, comportă-te ca atare, da?
Da! Nu ezita. Nu...
Ca un copilaș obligat să mănânce broccoli.
Treci acolo!
Și ține-ți și capul sus,
nu-mi folosi coapsa pe post de tripod și...
Cazi într-o comă culinară înainte de-ați termina masa.
În ultima vreme m-am gândit mult
la momentul în care m-am combinat cu un tip,
iar în timp ce ne sărutam
am simțit că trebuie să mă opresc și să zic:
„Alo,
înainte de-a merge mai departe vreau să-ți spun că...
Sunt la menstruație.”
Și el zice: „A...
Bine...
Atunci hai să ne spoim de tot, Ali!”
Până în ziua de azi
acesta a fost cel mai romantic lucru
pe care mi l-a spus cineva vreodată.
Mă gândesc la asta când mă simt deprimată și urâtă și bună de nimic,
și tot ce trebuie să fac e să-mi amintesc c-a existat odată un bărbat
care de bunăvoie a vrut să-mi scoată tamponul și să-și bage penisul.
M-a făcut să mă simt frumoasă.
Frumoasă!
Nu e nimic mai feminist și care-ți dă mai multă putere
decât ce-a zis bărbatul acela atunci.
Asta e direct #suntcuea.
Cred că eram un comediant mult mai diferit
înainte de-a avea copilul.
Făceam mai multe glume
despre sexul oral
și păsărica mea, dar acum...
Nu mai fac atâtea glume despre...
sexul oral
și păsărica mea pentru că...
Nu mai fac sex oral.
Când dai naștere unui copil
ți se înmânează o diplomă pe care scrie: „Felicitări,
ai câștigat dreptul de-a nu mai face sex oral din obligație.”
Dacă soțul meu mi-ar cere să-i fac sex oral,
i-aș râde în față.
Și apoi m-aș duce la culcare. Și știți ce?
Dimineață ar fi tot acolo, fără consecințe.
Suntem legați unul de altul de-un copil și de-o ipotecă.
Șah mat, fraiere! S-a terminat.
N-ai unde să mai fugi.
Nu mai trebuie să ți-o sug, îmi datorezi bani.
Și nu mai fac atâtea glume despre păsărica mea,
pentru că păsărica mea...
s-a dus.
S-a dus.
Din punct de vedere fizic e intactă, pentru c-am făcut cezariană,
dar emoțional și spiritual...
Spiritul din cochilie.
Spiritul din cochilie,
e un personaj asiatic jucat de Scarlett Johansson!
Eu și soțul meu nu ne-o mai tragem.
Doar ne masturbăm unul lângă altul
în timp ce ne gândim la oamenii din Puerto Rico.
N-am energia de-a mă urca pe el,
de-a mă spăla după sex,
de-a pune prosopul ăla pe pat pentru a absorbi locul umed de după sex.
Știți, locul umed, sub formă de fund perfect rotund de pe pat
care se răcește în timpul iernii.
E ca o copcă.
Pentru că miroase ca pinguinii.
Și este povestit de Morgan Freeman.
Bine, am fost Ali Wong. O seară bună, tuturor. Mulțumesc!
PENTRU MARI
MULȚUMESC...