Downloaded from MY-SUBS.MX
Official MY-SUBS movies site: MY-SUBS.MX
Distillers, firmaet, som nævnes adskillige gange i denne film, findes ikke længere.
Diageo, brandets nye ejere,
tager ikke ansvar for Distillers' opførsel.
PROLOG
Hvis man spurgte folk i dag,
hvad den største menneskeskabte katastrofe i fredstid er,
siger de, "Titanic."
1912, 1512 liv. Eller muligvis, "Tjernobyl."
Den kostede nok nogle hundrede liv.
Men hvis de ved lidt mere, siger de måske,
"Da Union Carbide sprang i luften i Bhopal
og antallet af døde og sårede løber op i 10,000."
Men thalidomid overgår dem alle sammen ti gange eller mere.
Thalidomidkatastrofen ødelagde...
MARTIN JOHNSON THALIDOMIDFONDEN
...mere end 100,000 babyer
og sårede en million voksne,
men det tænker folk ikke over.
Pressekampagnen for ofrene for thalidomidkatastrofen
var et vendepunkt i britisk journalistik.
Den blev ført an af Sunday Times og dens redaktør, Harold Evans.
THALIDOMID HISTORIEN DE DÆKKEDE OVER
Den førte direkte til en lovændring.
Skal vi sætte os og...
Dilemmaet for Sunday Times og thalidomid var dette:
vi havde oplysninger om, at kompensationen var for lille.
Vi havde mere end en mistanke
om, at medicinalfirmaet havde udvist uagtsomhed.
Men på grund af loven
kunne ingen af disse tilgange
til historien offentliggøres.
I 1960'erne var samfundet blevet langt mere komplekst.
Virksomheder havde fået større magt og rakte længere ind
i folks liv på godt og ondt.
Men ingen vidste, hvor kompleks...
Politikerne vidste intet.
Parlamentet var ubrugeligt.
For ikke at nævne Kongressen.
Så det var ligesom at sidde i en fængselscelle.
Pressen gjorde sådan her:
Hvis man strakte armene ud...
...ramte man muren.
Bagvaskelsesmuren,
foragt for retten-muren, fortrolighedsmuren.
Da vi forsøgte at afsløre thalidomidbørns tilstand,
som var født uden arme og ben...
De var aldrig blevet kompenserede.
Hvorfor var det ikke en skandale?
Fordi loven sagde, at man ikke måtte kommentere
sager ved retten.
Sådan var det? Hvorfor fandt man sig i det?
Når man ser tilbage på Sunday Times
beundrer man mandens mod.
Han lagde sig ud med store kapitalinteresser...
ALAN RUSBRIDGER TIDL. REDAKTØR, GUARDIAN
...trods meget vanskelige juridiske forhold.
Og han banede vejen for at fjerne...
Nogle af...
de juridiske udfordringer, der er til gavn for pressen.
DURHAM UNIVERSITET, ENGLAND
Min interesse for journalistik blev vakt, da jeg var 12 år.
Krigen var slut, min far kørte damptog.
En gang hvert andet år fik vi muligheden
for at tage på ferie.
Og vi tog til Rhyll.
Vi gik på stranden,
og længere væk lå der en flok mennesker,
og min far stoppede, hvilket irriterede mig,
og satte sig ned og talte med dem,
og de var overlevende fra Dunkirk.
Ud af Dunkirks helvede,
hjemvendt fra krigens rædsler, kommer BEF.
Det gik først op for mig senere
at han gjorde det en god journalist skal.
Han udspurgte dem.
"Hvordan var det?
Hvad skete der?
Hvad var dit udstyr...?" Og så videre.
Og de fortalte ham om deres desperation.
De følte sig svigtede af luftvåbnet.
Af franskmændene. Maginot-linjen var til grin.
Da vi kom tilbage til hostelet...
Vi boede ikke på hotel.
Vi boede på hostel.
...så vi Daily Mirrors forside.
"Forbandet Fremragende."
Det kaldte de evakueringen.
FORBANDET FREMRAGENDE!
Men min far fortalte en anden historie.
Hvem taler sandt?
Tænk på 11. september-angrebet.
Og hvad der skete i patriotismens ånd.
Det britiske og det amerikanske folk
gik med til en ugerning. Invasionen af Irak.
Hvad er en avis' ansvar i det tilfælde?
Skal den holde moralen oppe?
Eller er det den langt sværere opgave...
...at gå imod strømmen
og søge efter sandheden?
Hans mest omtalte og udmarvende kampagne
tog også sit udspring i anden verdenskrig.
Jeg er øverstkommanderende for det regiment, som bevogter denne lejr.
Officerer og soldater betragter opgaven
som en pligt, der skal udføres,
og ingen af os vil glemme,
hvad det tyske folk har gjort her.
KZ-LEJR-LEDERE DRAGES TIL ANSVAR
Det tyske firma Chemie Grünenthal
havde fremstillet sæbe og parfume.
Men i 1946 udvidede de for at udnytte den enorme efterspørgsel efter
antibiotika og beroligende medicin.
Myndighederne frygtede, at de uhygiejniske forhold,
som folk levede under, ville føre til epidemier,
og sovemedicin blev efterspurgt
blandt folk, hvis nerver hang i laser.
I midten af 50'erne var Tyskland et mere roligt sted.
Chemie Grünenthal blev presset
af andre medicinalfirmaer,
og efterspørgslen efter deres medicin
faldt til et normalt niveau.
De havde brug for en bestseller og mente at have fundet den
i thalidomid, et afhængighedsskabende euforiserende stof.
ANALYSE OG KONTOL THALIDOMID
Dengang var barbiturater langt mere udbredte end i dag.
Og folk i stort tal kom uforvarende til at overdosere.
Et godt salgsargument var, at man mente, det var umuligt
at overdosere stoffet.
Man fokuserede særligt på at give thalidomid til gravide kvinder,
fordi på daværende tidspunkt
troede man, at morgenkvalme var psykosomatisk.
Jeg har hørt det fra medicinproducenterne.
De troede, at hvis en gravid kvinde havde kvalme,
var det fordi, hun var for opstemt over at være gravid
så man bedøvede hende og kvalmen fortog sig.
JUL I TYSKLAND
Juledag 1956.
I Stahlberg i Tyskland ventede en nervøs vordende far,
som var kemiker ved Chemie Grünenthal,
på nyt fra fødestuen.
Men det var ikke den nyhed, han havde håbet på.
Hans barn blev født uden ører.
Hans kone tog imod Chemie Grünenthals vidundermedikament
for at afhjælpe morgenkvalme.
Det første thalidomidbarn blev født på den Juledag.
At en af de få, som havde fået stoffet,
fødte et misdannet barn, blev ikke bemærket,
og Chemie Grünenthal
markedsførte deres medicin over hele verden.
USA og håndfuld andre lande, nægtede at udstede godkendelse
men de fleste accepterede producentens forsøgsdata
og tillod medicinen på recept.
I 1958, blev det lovligt i Storbritannien
under betegnelsen Distaval.
Det virksomme stof i både Distaval og Contergan var thalidomid.
Jeg vidste ikke, jeg havde taget det.
Jeg havde det skidt i en uge.
Onsdag lukkede jeg butikken og tog hen om hjørnet...
SØN - MOR
...for at tale med min praktiserende læge.
Hun sagde, "Jeg har et nyt vindundermedikament."
Hun sagde "vidunder."
"Vidundermedikament. Det er fantastisk. Du bliver rask."
Så jeg tog papiret med
uden at vide, at det var min dødsdom.
Jeg blev syg lige med det samme.
Jeg spurgte apotekeren, om han kendte de piller.
Han sagde, "Det hjælper mod søvnløshed og kvalme."
MOR - DATTER
Jeg tog og det hjalp.
De virkede helt fantastisk.
Jeg fik det godt.
Vicky og jeg blev gift. Hun var 21, jeg var 22.
DAVID MASON FAR
Efter nogle måneder blev Vicky gravid,
og vi var henrykte.
Hun gik til lægen,
som sagde, at hun led af blodmangel.
Fint nok. Han gav hende en recept på jerntabletter og en anden.
Jeg spurgte, "Kan du mærke babyen sparke?"
Hun svarede, "Den presser."
Mellem 1959 og 1961 blev der i Storbritannien
født cirka 2,000 thalidomidbørn.
Veerne begyndte klokken 7,10 den lørdag morgen,
og min mand arbejdede altid om lørdagen.
Jeg sagde, "Du må hente jordemoderen."
Jeg lagde mine ben på op, og hun sagde: "Min Gud."
Hun smøgede ærmerne op, tog ikke jakken af og dykkede derned.
Dykkede!
Og så blev hun født klokken 7,50.
Min man kom ind og sagde, "Jeg er ked af det skat." Han græd.
Min mor var jordemoder. Så en masse...
TOM YENDELL KUNSTNER
...i sin karriere og sagde til sygeplejerskerne:
"Hvor er min søn?"
De svarede, "Vi har fjernet ham."
En sygeplejerske sagde, "Og du får ham ikke at se."
I vuggen lå Louise,
som man kun kan beskrive som en torso
med små blomster, der hvor der skulle være arme og ben.
Efter nogle timer tog jeg mig sammen
og tog hen på hospitalet,
hvor Vicky havde det forfærdeligt,
og der var en præst på stuen.
Han sagde, "Jeg forklarer Vicky, det er Guds vilje."
Jeg sagde, "Du aner ikke, hvad du taler om.
Det er ikke Gud. Det er pillerne."
Og så røg han ud.
Der var meget lave forventninger til os.
KEVIN DONELLON SOCIALARBEJDER
Vi blev alle sammen afskrevet,
og min mor fik at vide, at jeg nok kun ville leve i seks uger.
Da jeg blev født troede de åbenbart, jeg var dødfødt,
og jeg blev anbragt i en beholder
under min mors seng, jeg ved ikke om jeg hostede
eller nogen bankede på den...
Jeg bevægede mig i hvert fald, og så indså de, at jeg var i live.
Det står nu også klart, at et stort antal babyer
blev født i live, men fik ikke lov at leve.
Lægerne fortalte mig, at min søn var handicappet.
Hans arme og ben var korte.
Læger og jordemødre kvalte misdannede babyer,
og på hospitalerne lagde de dem ud på de kolde...
Man lagde dem på en kold båre i håbet om at de ville dø hurtigere.
Han mente, det nok var bedst at...
Jeg skulle glemme, jeg fik ham
og se at få et nyt barn.
Min mor og min far havde heldigvis sparet op,
og min mor åbnede en lille butik.
under rationeringen, så de havde lidt penge
og fik mig ind på et pigeuniversitet.
Hvordan pokker klarede jeg det?
Pigerne lærte stenografi og at skrive på maskine.
Jeg kan skrive 120 ord i minuttet.
"Får jeg jobbet?"
Efter at have dumpet eksamen, var Harrys udsigter grumme.
Men han lagde sig i selen
og blev Northern Echos yngste redaktør.
NORTHERN ECHO MAGT OG OVERFLOD
I 1961 blev jeg tilbudt jobbet som redaktør på Northern Echo,
et fremragende dagblad i Darlington.
Det havde et oplag var på over 100,000,
og en af landets dygtigste journalister havde været redaktør der,
nemlig W.T. Stead.
Jeg sad ved samme skrivebord, og der lå et håndskrevet brev,
som han havde skrevet til ejerne i det 19. århundrede, hvori der stod:
"Tak. Sikke en mulighed for at angribe djævelen."
Ikke herfra. En anden historie udspringer der...
Han betragtede kampagner som fremtiden.
Han havde et skarpt øje
og begyndte at udvikle teknikker, som blev hans kendemærke.
Jeg skrev en artikel på denne længde i Sunday Times
for at fortælle, at Vancouver ville lave en kampagne...
De introducerede en kampagne for celleprøven
for at påvise livmoderhalskræft inden det har udviklet sig til kræft.
Jeg tænkte, hvorfor ikke sådan en?
Metoden havde været kendt siden 1920'erne
og blev brugt i mange andre lande.
Dødsraten begyndte at falde markant,
efter at American Cancer Society indførte celleprøven i 1957.
2,500 kvinder i Storbritannien døde hvert år uden grund.
Vi iværksatte en kampagne.
Han skrev ledere, artikler og pamfletter
og forsøgte at overtale regeringen
til at indføre programmet i England.
Den daværende sundhedsminister var Enoch Powell.
Det lokale parlamentsmedlem Jeremy Braid rejste sig op og spurgte:
"I lys af artiklerne i Northern Echo,
vil ministeren, gå med til at indføre et program, som skal påvise
livmoderkræft hos kvinder?"
Hr. Powell skrev: "Nej, hr."
Okay. Uge efter uge: "Nej, hr. Nej, hr. Nej, hr."
Her havde vi en dygtig mand uden et hjerte.
Dryp-kampagnen fortsatte.
Uge efter uge.
Lige indtil Anthony Barner blev sundhedsminister
og han sagde, "Ja. Jeg starter programmet."
Northern Echos livmoderhalskræft-kampagne
viste, hvordan en avis kan overtale magthaverne til at ændre mening.
CANCER-TEST TIL KVINDER
Titusinder af kvinder kan i dag takke pressens magt for at være i live.
Og Harry fandt ud af, at der var nok at tage fat på.
I 1949 anklagedes den udviklingshæmmede Timothy Evans (ingen relation)
for at have myrdet sin kone og barn.
Han tilstod under pres fra politiet,
til trods for at der ingen beviser var.
Evans boede på Rillington Place 10,
hvor også John Reginald Haliday Christie boede.
Han var ikke voldelig. Elskede sin kone og barn.
EVANS BLEV PRESSET
Hvad sagde han,
da du så ham i fængsel?
"Opsøg Christie, mor. Kun han kan hjælpe."
"Jeg rørte dem ikke." Han sagde, "Det var Christie."
På daværende tidspunkt tiltrak sagen sig ikke den store bevågenhed,
men tre år efter henrettelsen af Evans
fik sagen ny og foruroligende betydning.
I marts 1953 fandt man ligene af tre kvinder, som var blevet kvalt, her
i alkoven i Christies køkken.
Christie blev hurtigt henrettet, uden at man fik afdækket,
at Christie var seriemorder.
Han havde dræbt mange kvinder.
Han boede tilfældigvis i sammen bygning som Evans.
Der blev nu rejst tvivl om Evans' dom.
INGEN RETTERGANGSFEJL
Harry blev involveret, da han blev opsøgt af
en lokal forretningsmand.
Herbert Wolf sendte mig en artikel.
Jeg læser artiklen, og er helt...
...chokeret.
Jeg opsøgte indenrigsministeren
og sagde, "Du underskrev en dødsdom."
Han sagde, "Ja. Jeg fortryder vi hængte den forkerte."
Jeg sagde, "Vi må skaffe retfærdighed."
"Ikke oppe i mod Whitehall."
Så jeg kontaktede Herbert Wolf, og vi besluttede os for
at arbejde sammen, og vi...
Jeg skrev en leder, en mere, og så endnu en.
Jeg bestilte artikler om andre justitsmord,
om dødsstraffens historie, Timothy Evans' liv og så videre...
Kampagnen varede i 12 måneder.
HAN NÆGTEDE, TILSTOD...
I hver udgave var der et billede af manden, der gav dårlig samvittighed.
Kampagnen fortsatte nådesløst,
indtil journalisterne begyndte at tvivle på, at det nyttede.
En aviskampagne skal ofte være langvarig.
For det tager tid at ændre noget,
især i bureaukratier, og desuden
tager det tid, inden tiøren falder.
En berømt amerikansk redaktør har engang sagt:
"Det øjeblik en journalist bliver træt af kampagnen
er øjeblikket offentligheden får øje på den."
Samtidig blev der større og større opbakning
til at afskaffe dødsstraffen.
EVANSSAGEN BØR GRANSKES
Nu hed indenrigsministeren Roy Jenkins,
en reformvenlig minister,
han annoncerede en offentlig høring om sagen.
TIMOTHY EVANS-SAGEN
Det var en standard-afgørelse, men den betød dog, at han
kunne stille sig op i underhuset og benåde Evans.
Så vi vandt. Og samtidig blev dødsstraffen afskaffet.
Vi fik ikke afskaffet dødsstraffen.
Der var mange, der førte kampagne for det, især Sydney Silverman,
men man kan godt sige, at Herbert Wolf, Ludovic Kennedy,
Michael Eddowes og til dels jeg selv
hjalp med at sætte fart i processen.
EVANS-UNDERSØGELSEN
I 1962 stod thalidomids rædsler klart,
og stoffet blev forbudt verden over.
Problemet med strengere kontrol for at stoppe
farlig medicin som thalidomid
adresseres af præsidenten på pressekonferencen.
Han fortæller om regeringens tiltag.
Sundhedsstyrelsen har haft næsten 200 folk til at arbejde på det her.
Alle læger, hospitaler og sygeplejersker har fået besked.
Alle landets kvinder skal vide,
at det er vigtigt, de tjekker deres medicin.
At de ikke tager denne medicin.
KEVADON thalidomid
Men modsat de amerikanske myndigheder
sagde Enoch Powell nej
til en offentlig undersøgelse,
nej til at etablere et testcenter,
nej til at udsende en advarsel mod pillerne,
fordi han troede, det var fis i en hornlygte
og sagde nej til at udtale sig efterfølgende.
"Pressen behøver ikke involveres," sagde han.
Han blev spurgt, om han ville nedsætte en undersøgelseskommission
for at finde ud af, hvordan det kunne lade sig gøre,
at en offentligt ansat læge
udskrev recepter på en pille, som vil få så katastrofale følger.
Mr. Enoch Powell sagde, "Nej."
Thalidomidforældrene opsøgte ham
og fik samme svar.
Embedsmænd fik det samme svar.
Alle fik det samme svar:
I er på egen hånd.
Powells uvilje efterlod familierne med en mulighed.
At sagsøge firmaet for uagtsomhed.
Men familierne stod over for en mægtig modstander.
Med en værdi i omegnen af fire mia. pund
producerede Distillers Group en række kendte mærker,
inklusive varer
som Johnnie Walker whisky og Gordon's Gin.
Formanden, Alexander MacDonald,
havde ry for at være benhård.
Familierne måtte håbe på økonomisk hjælp.
Men regeringen ønskede ikke at bruge penge
på det, de betragtede som en dårlig sag.
Samtlige aviser skrev det samme.
The Guardian, The Economist, The Times, The Telegraph,
Det samme som medicinalfirmaet
og sundhedsministeriet. De sagde,
at medicinen var blevet testet efter datidens gældende krav,
hvor ingen troede, at en medicin kunne vandre fra moderkagen
og påvirke fosteret.
Familiernes advokater godtog dette,
så familierne blev repræsenteret
af advokater der er enige i, at der intet er at stille op.
Man kan ikke argumentere for uagtsomhed
for testene levede op til kravene.
Uden at kende til den dystre baggrund for thalidomid
udgav Harry en historie for at vække sympati for børnene.
Jeg udgav de her fotos
for at vække sympati
i stedet blev jeg kritiseret.
Jeg blev nærmest fordømt.
"Vi vil ikke se den slags i avisen.
Vi vil ikke se skræmmende ting."
De fleste familier blev skræmt væk,
men 62 familier indgav stævninger.
Men efter de gjorde det, blev det gjort ulovligt
for pressen at kommentere en igangværende retssag.
Man måtte således ikke skrive noget,
som kunne påvirke en dommer, før samtlige sager, hver og en,
var afgjort.
Når et rigt firma var... Havde opført sig dårligt, sagsøgte de folk.
MENNESKERETTIGHEDSADVOKAT
De blev tvunget til tavshed
så al kritik blev kvalt under påskud af,
at sagen var i gang.
Så ingen kunne kritisere nogen af parterne.
Distillers' svar til familierne, var at vente i tre år
og indgå forlig uden om retten, hvor de,
uden at vedkende sig noget ansvar, ville udbetale erstatning.
De fleste andre anede ikke
at der var et forlig undervejs.
Når sagen så var blevet afgjort,
og pressen kunne skrive igen,
ville forældelsesfristen på tre år være udløbet.
De andre forældres familier ville være for sent på den
og kunne ikke lægge sag an.
En af disse var David Mason.
David Mason, kunsthandler i West End.
Han skabte sin forretning fra bunden, da han tjente tre pund om ugen.
Han er far til fire, og et af hans børn er et af de første thalidomidbørn.
Han prøvede alene kræfter
med Distillers' multimillionforretning.
Dengang var det ikke normalt at kværulere og sagsøge.
Jeg går efter Distillers og de skal stå til regning
for de deformiteter i børn, de har forårsaget.
Jeg vidste ikke, hvor mange var involverede
men jeg vidste, der var andre børn,
andre ofre, og det var begyndelsen.
Det blev også en ny start for Harry Evans.
Denne obskure avisredaktørs kampagner,
særligt livmoderhalskræft-kampagnen,
var blevet bemærket af Sunday Times' redaktør, Dennis Hamilton,
som ledte efter sin efterfølger.
Der gik blot 20 år, fra hans første tid
på Ashton-under-Lyne Reporter,
inden drengen, som dumpede, blev tilbudt
jobbet som redaktør for en af verdens mest velanskrevne aviser.
Harry Evans' Sunday Times var en gylden æra,
ALAN RUSBRIDGER TIDL. REDAKTØR, THE GUARDIAN
ikke kun på grund af redaktøren, men også takket være ejerne.
Han var redaktør under Lord Thomson, som var den sidste
af den type store mediebaroner.
Det meste af min tid der bestod af undersøgende journalistik.
Det er fandme svært.
DAGENS MARCH: HVOR LANGT NÅR DEN?
CROSSMANS DAGBOG
Det var sjovt at arbejde for ham.
Det var med en forventning om et nyt eventyr, at jeg stod op
og tog på arbejde.
Hvad ville ugen byde på?
Uanset hvad ville det blive godt
og få folk til, når de åbnede Sunday Times
Søndag morgen at sige, "Wow."
Sunday Times' havde journalister
der var del af et hold, der hed INSIGHT.
Harry forstod vigtigheden af at have hold af journalister...
...som arbejde hårdt på langvarige projekter.
Nyheder... Det er et debatindlæg...
Det ville have været svært at skabe et...
Det er svært at forestille sig det med en anden redaktør,
om end andre har forsøgt sig uden det store held.
Efter kun to måneders ansættelse
satte Evans sit INSIGHT-hold
på en sag, som varede i otte måneder og mødte stor modstand.
I 1951 blev man urolig over, at Sovjetunionen
tilsyneladende vidste besked om briternes
og amerikanernes samarbejde om atomvåben.
To diplomater i Washington, Guy Burgess og Donald Maclean,
flygtede til Moskva, inden de blev pågrebet.
Hvem advarede dem?
Var Kim Philby den tredje mand?
Hvis der var en tredje mand, var det så dig?
Nej.
Sunday Times undersøgte sagen...
...fordi nogen havde fortalt redaktøren, Harold Evans,
at Philby-sagen var langt vigtigere, end nogen havde forestillet sig.
Han må gå over i historien som den mest bemærkelsesværdige
muldvarp i spionagens historie.
Han var på vej mod toppen.
Min formand, Dennis Hamilton, ringede:
"Du har at stille i underhuset i morgen
udenrigsministeren har tænkt sig at stemple dig forræder."
Vi har ikke udgivet noget
som russerne ikke allerede ved.
Regeringen ønskede ikke, vi fortalte historien,
for det var noget værre rod.
Den blev ledet af inkompetente folk og...
...de gamle drenge...
Lederen af efterretningstjenesten kom,
HAROLD MACMILLAN PREMIEREMINISTER 1957-1963
kom ind på mit kontor og sagde:
"Jeg har ham. Jeg har været efter ham i 18 måneder."
Jeg så trist ud, så han sagde:
"Er De ikke glad?" Jeg svarede, "Nej."
Han sagde: "Vi... Fantastisk.
Vores folk vidste, han var en skidt karl."
"Ja, men når man skyder en ræv, hænger man
den ikke udenfor herremandens hus."
Hvad skal der nu ske? "En undersøgelse.
Du får at vide at ministeriet er pilråddent.
Lord Radcliffe undersøger det.
Vi debatterer det,
og regeringen vil falde..."
"Sådan gør du ikke.
Du slipper af med dem uden larm."
PHILBY: JEG VAR RUSSISK SPION
Harry Evans var redaktør på Sunday Times
i et land med en lukkethedslov.
Det var det stik modsatte af vores love...
RALPH NADER MENNESKERETTIGHDSAKTIVIST
Udgangspunktet var hemmeligholdelse i...
I Storbritannien.
I stedet for åbenhed.
Regeringen måtte forklare, hvorfor nogle ting blev hemmeligholdt,
han mødte megen modstand
og kunne risikere journalisterne blev retsforfulgt.
PÅ DEN RØDE PLADS ENGLANDS STØRSTE SPION
Jeg havde gode folk på Northern Echo.
Men intet i sammenligning staben på Sunday Times,
som ikke blot var flere og mere erfarne ...
Jeg sagde, "Lad os holde øje med thalidomidbørnene."
Selv om det forlød, at Distillers
havde slået en handel af med de 62 familier udenfor retten
måtte pressen intet røbe
om det økonomiske forlig,
så længe de to parter forhandlede
om erstatningens størrelse.
Det blev omsider afgjort,
at hvis forældrene trak anklagerne om uagtsomhed tilbage,
så ville de indgå et forlig...
...på 40 procent af den fulde erstatning.
Så de skulle for en dommer...
Det bliver bare værre og værre.
En dommer skulle afgøre, hvad 100 procent af det fulde beløb ville være,
og ud af det, ville de kun få 40 procent.
Det er så fuldkommen ulige en kamp.
Han troede, han ikke kunne hjælpe.
Indtil Sunday Times blev kontaktet af en whistleblower,
som gav dem 10,000 interne dokumenter fra Distillers.
Dokumenterne afslørede
en skruppelløs reklamekampagne for denne medicin.
Men de afslørede ikke...
...hvordan katastrofen skete.
De blev advarede fem måneder før
den blev fjernet.
De fem måneder var den periode,
hvor de fleste ofre for den blev undfanget.
Dokumenterne kunne ikke offentliggøres,
da de havde direkte forbindelse til sagen.
Det andet sæt Sunday Times modtog
havde større potentiale.
Sunday Times' lokale
er fyldt med dokumenter på tysk, som bliver oversat.
Det andet sæt af dokumenter drejede sig
om en sag, der blev ført mod dem i Tyskland,
den største sag i Tyskland siden Nürnbergprocessen.
Dokumenterne fremstillede en profitmentalitet
hvor salgsargumentet var medicinens ufarlighed.
Contergan blev givet til 370 forsøgspersoner,
ud af hvilke 160 var ammende mødre.
På baggrund af disse forsøg konkluderede man,
at hverken mødre eller babyer led af bivirkninger.
Det var underforstået, at babyerne var fostre,
da mødrene tog medicinen.
Det passede ikke.
Det var vores første krise.
Kunne vi publicere historien om, at et tysk firma
markedsførte en uprøvet medicin?
Havde det forbindelse til sagen i England,
og ville vi kunne blive anklaget for at udvise foragt for retten?
Advokaterne granskede dem med tanke på,
at et brud på loven kunne sende Harry i fængsel.
Vi gjorde os klar til at publicere historien,
og Godfrey Hodgson skrev en fantastisk skræmmende artikel,
som røg ind under "anmeldelser."
Fem sider med et billede af en af de tyske læger,
som var involveret med nazisterne.
Jeg krøb sammen i forsvarsposition
og var sikker på, at vi ville blive stævnet.
ANMELDELSE THALIDOMID-PAPIRERNE
For første gang blev thalidomid afsløret som et firmas katastrofe,
snarere end Guds vilje,
men til Harrys frustration, forblev familiernes advokater kuede
overfor deres modstandere.
Velvidende at Distillers var mere end klar
til at gå i retten, fordi de følte sig sejrssikre,
familiernes advokater fandt ikke mod i artiklen i Sunday Times
men gik efter et langt mindre beløb end rimeligt var.
Og dommeren, en rar gammel mand, som intet fattede,
fastsatte et latterligt lavt beløb.
"FAIR" FORLIG
Pressen reagerede ikke, som Harry havde forventet.
Pressen skrev det, som om familierne havde vundet i lotteriet.
Lotterigenvinst. Som havde de vundet millioner.
OPFORRING TIL PRESSEN
I arrigskab over det utilstrækkelige beløb, som Distillers tilbød,
besluttede han at omgå loven, og mens han undgik at nævne
firmaets sjusk, kommenterede han på forliget.
Men selv det var risikabelt.
Overskriften lød: "Hvad koster et pund kød?"
Jeg skrev, det var for billigt.
Advokaten sagde, "Det er foragt."
Vores advokat. Jeg sagde, "Så må det være sådan."
Vi tog chancen og publicerede artiklen.
Det var i 1969.
Hvad koster kød?
Konsekvensen af forliget i 1969
var, at man skræmte det enorme antal familier,
der ikke vidste, deres børn var thalidomidbørn.
De troede bare, de var uheldige,
de vidste ikke, der var indgået et forlig.
I løbet af et par måneder
havde yderligere 369 familier sluttet sig til de få første.
Så nu var vi tæt på 500 familier.
De 369 familier var for sent ude til at sagsøge,
men retten afgjorde, at selv om de var for sent på den, så måtte de godt.
Jeg fik en dag et brev med posten,
der oplyste om, at der ville blive afholdt et møde for thalidomidforældre.
Vi dukkede pligtskyldigt op, og da vi kom derhen,
der var en 600-700 mennesker.
Advokaterne fortalte om vilkårene for forliget.
Det var mindre gavmildt
end det beløb de oprindelige familier havde fået.
Og man pressede familierne til at acceptere det
hvis ikke alle sagde ja
ville ingen få noget.
Han hev forliget frem, og der lød enkelte klapsalver,
fra forældrene, fordi
ingen regnede med at få noget.
Han sagde, at det samlet beløb sig til tre millioner pund.
Jeg sagde: "Tre millioner?
For 400 ofre?"
Jeg regnede hurtigt på det og nåede frem til,
at det ville betyde 8,000 pund for Louise,
eller for at sige det mere bramfrit: 2,000 pund per arm og ben.
Resultatet af mødet var blandet. På den ene side...
Rent økonomisk var David Manson så heldigt stillet,
at han havde råd til at sige nej,
men mange af forældrene var desperate.
Distillers lagde et enormt følelsesmæssigt pres,
men Mason og nogle få andre stod fast.
Der var fem forældre, herunder en berømt en, David Mason,
en kunsthandler, der sagde, "Det accepterer jeg ikke.
Jeg accepterer det ikke
for min datter Louise. Det er for lidt.
Hvorfor skulle jeg?" Distillers' svarede:
"Du ofrer alle andres mulighed for et forlig."
I er tilfredse med forliget...
-Interesserede i forliget... -Bestemt.
Jeg modtog trusselsbreve. Og opkald med trusler.
Visse forældre sagde, jeg ikke opførte mig kristent.
Hr. Mason hævder, at han repræsenterer de fleste...
Han hævder ikke noget, og det har vi lige set.
Han hævder muligvis at tale på nogles vegne,
men han repræsenterer ikke flertallet.
Mason havde fået at vide, at 20 millioner pund,
næsten syv gange så meget som Distillers' tilbud,
var det beløb, det ville koste at behandle børnene.
Men mange andre forældre havde ikke råd til at stå fast.
Det gik fra dårligt til værre.
Han havde ingen kørestol. Han havde ingen hjelm.
Han havde... Jeg siger intet.
Jeg tog kasseret salat og tomater og vaskede det,
og så levede de af det i en weekend.
Mine forældre var typiske arbejdere.
Min far arbejder på slæbebådene på Mersey,
og min mor var hjemmegående husmor med seks børn.
Så de anede intet om massesøgsmål eller advokater eller...
...at sagsøge folk.
Det må have været en kamp for dem.
De påtog sig den byrde at gå i retten og alt det,
mens jeg bare levede min barndom.
Distillers udpegede David Mason som leder
af den lille gruppe, der stod i vejen for forliget,
og de øgede presset ved at true med at trække tilbuddet tilbage.
Dagordenen var åbenbart del og hersk.
Det næste frygtelige, der skete, var,
at jeg modtog en stævning med posten.
Distillers hev mig i retten og forsøgte at få tvangsfjernet min datter
og fratage mig forældremyndigheden, fordi
jeg ikke varetog hendes interesser.
Mistede han myndigheden, ville den overgå til myndighederne.
De ville skrive under, og alle ville få deres penge.
Mason mistede forældremyndigheden,
men han appellerede, og der blev fastsat en dato for retssagen.
Distillers
betalte advokatsalæret for nogle af de forældre,
som ville indgå forlig.
Deres argument var, at ingen havde vundet en sag
noget sted i verden, og at Masons opførsel var urimelig.
De forsvarede sig ved at iværksætte et angreb.
Dommer Hinchcliffe fjernede Masons...
Fjernede Mason og andres forældrerettigheder.
Retten afgjorde, at myndighederne skulle være værgemål for hans børn.
Det er som taget ud af Bleak House.
Via en fælles ven blev David Mason introduceret
for redaktør på Daily Mail, David English,
der blev rørt af sagen, og publicerede en række artikler om Masons kamp.
Hallo. Ja, David Mason.
SÆRREPORTAGE AF HARRY LONGMUIR
Han advarede om, at Distillers måske ville trække tilbuddet tilbage,
og at de andre forældre så ville hævne sig på ham.
Første udgave af Daily Mail udkom.
Et dobbeltopslag, fire dage i træk,
hvor de fortalte, hvad der var sket, og så brød helvede ellers løs.
SKANDALØST! DET ER EKSPERTENS VURDERING
Justitsministerens virke i sagen, man søgte påbud.
Og alt muligt.
MIRAKLER UDFØRES
Og det lykkedes dem at få nedlagt forbud.
Efter det ville ingen tale med David Mason.
Daily Mail fik af kammeradvokaten at vide,
avisen kunne retsforfølges, og så stoppede den.
MIN KAMP FOR RETFÆRDIGHED - AF FADEREN TIL LOUISE
Da retssagen nærmede sig,
kontaktedes Mason af en amerikansk advokat,
som havde læst en af artiklerne.
Distillers havde hævdet, at ingen havde vundet en sag
mod thalidomidproducenterne,
og derfor var Masons opførsel urimelig,
som en lommeprokurator, der rejser en sag.
Men amerikaneren havde vundet netop sådan en sag i USA.
Kun en uge før næste dag i retten var berammet,
fløj Mason til USA, hvor han fik overrakt kopier af sagens akter.
Han kom tilbage på morgenen for appelsagen
og viste akterne til dommeren, Lord Denning.
Denning kom ind og lagde irriteret sine papirer på bordet,
satte sig ned
og sagde, "Nå."
"Jeg vil gerne have dem der repræsenterer forældrene"...
sagde han, "og Distillers til at rejse sig."
"Husker I, at have sagt,
at der aldrig er ført en sag i verden,
med retfærdigt udfald?"
"Ja."
"Nå," sagde han,
"Jeg har sagsakterne her, som
mr. Mason har fundet. Hvad har I at sige til det?"
"Vi har ikke...?"
"I havde ingen kendskab?"
Han sagde, "Jeg har et kontroversielt standpunkt
Mr. Mason har intet gjort, har han?"
Stilhed. Så sagde han, "Retten er hævet."
Det korte af det lange er: Jeg fik forældremyndigheden igen.
Selv om David Mason havde vundet en personlig sejr,
havde pressen stadig mundkurv på i forhold til erstatningssagen.
Han afviste at spilde tiden på interviews,
der ikke ville blive offentliggjort med henvisning til foragt for retten.
Thalidomidbørnene forsvandt tilbage i tavshedens tomrum,
præcis som Distillers ønskede.
Anthony. Jeg har et brev fra formanden af Distillers.
"Tak for dit brev af 23. juni..."
Nu og da bliver man helt overbevist om,
at man vil opnå noget.
Det regnede jeg ikke altid med, men i thalidomidsagen
gjorde jeg, for det var for mig så tydeligt, at det var uretfærdigt.
Phil Knightley fulgte historien og holdt kontakt med forældrene,
og han kom ind på mit kontor og sagde:
"De får tilbudt halvdelen af det de har krav på
sammenlignet med den tidligere dom."
Da besluttede jeg at sætte kampagnen i værk.
Harry Evans sagde, "Om nødvendigt, kører jeg historier om thalidomid
de næste ti år, så retfærdigheden kan ske fyldest."
Det lyder som en filmreplik, men det sagde han.
Harry besluttede sig for at kontakte den mest prominente thalidomidforælder.
Han havde en plan.
Han bad Phillip Knightley mødes med ham.
Han sagde: "Kom hen på avisen
og mød Harold Evans
og dele af bestyrelsen.
Han sagde, "Jeg er på INSIGHT-holdet."
Og vi mener, vi kan støtte dig og hjælpe dig."
James Evans, deres advokat, som ikke er i familie med Harry,
havde fundet en udvej.
Vores argument var,
at foragt handler om at påvirke det juridiske.
Hvis man holder sig fri af det og fremsætter de moralske argumenter,
er det lovligt.
JAMES EVANS (INTERVIEW FRA 1967)
Det var ikke blevet afprøvet,
og vi måtte bare tage chancen.
Det gav os mulighed for at skrive om thalidomid
fra et rent etisk synspunkt og ikke et rent juridisk.
Det bør blive en kort høring.
James Evans så det ikke som sin opgave at forhindre os i at skrive ting,
men at retfærdiggøre dem, fordi det var i offentlighedens interesse,
og finde hjemmel i lovgivningen til at omgå
Vestens mest restriktive presselovgivning.
Han var helt rolig. Han sagde, "Jeg forstår."
Turisten siger, "Find mig en sikker rute op af Eiger."
Jeg ville gerne være sikker på, at jeg viste redaktøren
den sikreste vej op ad Eigers nordside,
men det er jo redaktøren, som må tage skraldet.
Harry og James brugte mange nætter på at sikre, de var dækket ind,
for det indebar en stor risiko for både avis og redaktør.
Jeg bad ham skrive en leder. Han er topadvokat.
Og han kom med et udkast, som jeg kun ændrede en smule
og kaldte: "Børnene er på vores samvittighed."
Og jeg iværksatte den moralske kampagne.
Det vigtigste er nok at få manden bag thalidomid...
Mens INSIGHT-holdet skrev den første artikel,
gjorde Harry klar til at kontakte magthaverne.
for at samle støtte til kampagnen.
Han fortalte Joan det.
Han sagde, "Joan, vi må kontakte samtlige politikere...
JOAN THOMAS HAROLDS SEKRETÆR
...personligt."
Ingen fotokopier skulle sendes ud
så jeg gik i gang med af skrive 620 eller 630 breve.
Han slog på, at det var uretfærdigt over for børnene.
Telefonen ringede. Det var reklamedirektøren.
"Jeg tror, du har tænkt dig at angribe Distillers.
Du skal bare vide, at de bruger 60,000 pund om året
på annoncer i Sunday Times."
Han var pioner i den forstand, at han fokuserede de selvsamme firmaer,
hvis annoncer skabte avisens overskud.
Han sagde, "Det stopper jer ikke. Og det bør det heller ikke."
Jeg bad David Mason komme ind
og se historien i trykken,
det troede vi aldrig ville ske.
Han sagde, "Jeg vil vise pressens magt."
Vi gik nedenunder, og...
Der var helt stille.
STOP KØR PAPIR
"Se knappen der? Tryk på den."
Og så væltede det ud med aviser.
Han gav mig et af de første tryk, og det har jeg stadig.
VORE THALIDOMIDBØRN: EN PLET PÅ NATIONENS OMDØMME
BØRN PÅ SAMVITTIGHEDEN
Han gavmildhed. Hans venlighed. Hans omsorg.
Hans geni som journalist. Hans...
Måden han kunne samle folk om sig.
Hans evne til at motivere folk.
Det var det bedste, der var sket for kampagnen.
At Harry Evans var med.
Så snart vi var udkommet,
var der dødstille hos andre aviser.
Jeg var på BBC.
De var de eneste, der interviewede os.
Der stod en advokat.
De her børn er virkelige,
og vi må være klar til
at fortælle om, hvordan de børn har det.
Den eneste, vi hørte fra, var kammeradvokaten.
"Hvad har du gang i?
Det er foragt for retten."
Truslen blev udløst af en afsluttende bemærkning,
som lovede, der ville komme artikler om tragediens oprindelse,
underforstået en artikel om Distillers' uagtsomhed.
PÅ SPORET AF TRAGEDIENS OPHAV
Det var ikke tanken om fængsel, der drev værket.
Jeg var parat til det,
men det ville også ende kampagnen for vores vedkommende.
Ingen penge til børnene.
Ingen offentlig debat.
Så vi forsøgte at undgå det.
Kampagnen skulle vare ved.
Thalidomid var en kampagne lige fra begyndelsen.
Det var ikke meningen, det kun skulle være en artikel.
Harry lærte faktisk os alle sammen,
at en enkelt artikel aldrig er nok.
Det er nok ikke dumt også at skrive...
Jeg skriver til Distillers i dag...
Der var tre elementer.
Det var det rent juridiske,
undersøgelsen af medicinen
og selvfølgelig familierne, som var kernen i det hele.
Vi var overbebyrdede, og ansatte en til
til at opsøge familierne. Der kommer Marjorie ind i billedet.
Min rolle var at rejse rundt i landet...
...og interviewe
og at opleve, hvordan det var at have et thalidomidbarn dengang.
Jeg fulgte dem
og lå på gulvet i nogle af hjemmene
for at se, hvordan det var at vågne om natten og vende
et barn der ikke kan vende sig selv.
Ved at leve deres liv sammen med dem
og opleve det, de oplevede,
følte jeg, at jeg forstod, hvordan det var
at have børn med disse misdannelser.
Da jeg gik i gang med at lede efter thalidomidbørn og deres familier,
var nogle af dem svære at finde.
Nogle af dem ønskede ikke at blive interviewet.
Det var en meget svær opgave,
og det, jeg fandt frem til, var meget dystre historier.
De modtog meget lidt hjælp, meget lidt anerkendelse,
og de blev udstødt af samfundet. Alle var bange.
De var bange for disse misdannelser på børnene.
Og det var ikke kun arme og ben.
Nogle af børnene havde...
De lignede et forkert samlet puslespil.
Jeg fandt ud af, hvordan det var at tage et barn med på café
for i løbet af et øjeblik at kunne man kigge sig omkring
og se, at køen var forsvundet.
Eller jeg var med dem på en befolket strand,
og i løbet af kort tid ville den være øde.
Det ødelagde ægteskaber.
Ægtemænd gik deres vej.
"Det har intet med mig at gøre."
En dag...
Min mand. jeg kan ikke sige det foran... Min mand...
-Kan du høre mig? -Ja.
Sagde, "Vi må tale sammen." Jeg svarede, "Ja."
Jeg kunne ikke tro mine øre.
Han sagde, "Du har et valg." Jeg svarede, "Hvilket?"
"Nej." sagde jeg, "det valg vil jeg ikke træffe..."
Han sagde, "Ellers må jeg..." Jeg sagde, "Ja, det må du så...
Jeg giver ikke op." Sådan gjorde han.
Jeg stod tilbage med huslånet.
Og jeg stod tilbage med små børn.
De skulle ikke påvirkes af epilepsien
så jeg måtte tænke mig rigtig godt om,
og jeg arbejdede 12 timer på nathold
gennem 16 år uden at gå i seng,
jeg var aldrig træt. Nogen vågede over mig.
Det, der skete i Sunday Times...
Harry Evans satte de her fotografier
i avisen,
som alle andre sagde, var upassende.
Men ved at gøre det udfriede han mange af familierne.
Lægerne sagde, det skyldtes, at jeg havde spist lammekød,
som var blevet inficeret med radioaktivt nedfald.
MYRIAD SINCLAIR MOR
Vi fik mistanke, da vi så den første artikel af Harold Evans.
VORES THALIDOMIDBØRN
Vi skrev til Times og fik oplysninger fra dem.
uden det, havde vi intet vidst.
BARRY LENNONS KAMP
Moralkampagnen havde sat fokus på thalidomidofrenes liv,
men truslen om retslige skridt fra kammeradvokaten
hang stadig over Sunday Times.
Det afgørende vendepunkt indtraf, da jeg fik et brev...
...fra kammeradvokaten.
"Kammeradvokaten har afgjort, at der ikke rejses sag imod Dem
vedrørende det i har udgivet i forbindelse med kampagnen,
men hvis De fortsætter og publicerer resten,
så pas på." I det lå der, at de i så fald ville lægge sag an.
Justitsministeren brev, der tillod kampagnen at fortsætte
gav i praksis samme ret til medlemmer af parlamentet.
Jack Ashley og Alf Morris havde støttet kampagnen
lige siden begyndelsen.
De havde i parlamentet været drivkraften
bag forsøget på at få lov til at debattere det.
Den selvsamme dag skulle Jack Ashley mødes med formanden
i underhuset for at sige, "Lad os tage debatten.
Børnene har ikke fået den erstatning de har krav på."
Næste dag indvilligede formanden i at afsætte tid til,
at Labor kunne debattere sagen. Det var fremskridt.
UNDERHUSETS DAGSORDEN PARLAMENTET DEBATTERER
THALIDOMIDBØRN
Inden debatten
stødte jeg på premiereministerens assistent.
Han sagde, "Vi så gerne, du dropper kampagnen
vi har afsat fem millioner pund mere.
Gør det ikke." Jeg svarede, "Det er ikke nok.
Vi har brug for 20 millioner."
Jack Ashley åbnede med en tale, som rørte alle medlemmerne.
I dag debatterer vi en national tragedie.
Den er stadig lige hjerteskærende her 10 år efter.
Hvilken ungdom kan en 10-årig dreng se frem til,
når han hverken har arme eller ben og kun er 60 centimeter høj?
Det svarer til to whiskyflasker stablet oven på hinanden.
Hvordan skal en 11-årig pige se frem til at grine og elske,
når hun ingen hånd har at holde med, ingen ben at danse med?"
Vi debatterede det, og det var skønt,
for pressen, som hidtil havde været bange...
Bange for et søgsmål eller misundelig på konkurrenten.
...skrev nu om sagen. Nu havde vi en sag.
En anden vigtig ting,
til forskel fra klagerne i min tid på Northern Echo,
Jeg fik tusindevis af breve, hvor i der stod, "Fortsæt."
Det var helt sikkert en...
TOM YENDELL KUNSTNER
Måske ikke en dag, men så en uge,
hvor kampen ændrede sig fra, at ingen kendte til den,
til at hele Englands befolkning indså, at der var ved at ske noget.
THALIDOMIDSAGEN FORMANDENS BERETNING
Da pressen først fik lov,
bakkede store dele af den op
i fordømmelsen af behandlingen af børnene.
Offentligheden, som nu vidste, hvad der var foregået, følte afsky og væmmelse.
Sluserne var blevet åbnet, og Distillers vaklede.
FRA FOLKENE BAG THALIDOMID
Distillers forsøgte at begrænse skaderne
og det erstatningsbeløb, de skulle udbetale.
De svarede ved at hæve tilbuddet
fra alt mellem fem og 11 millioner pund,
men det blev afsløret som regnskabskneb,
der skulle sørge for, at de slap billigst muligt.
AKTIONÆRER
I løbet af kort tid
blev børnenes tarv et nationalt samtaleemne.
Folk ønskede at hjælpe, så godt de kunne.
En lille gruppe mennesker besluttede at appellere direkte til hver aktionær.
Da de ville købe en liste med navnene,
sagde firmaet, som skulle acceptere det,
at det ville koste 2,000 pund, hvilket var mere, end de havde råd til.
De bad Harry om hjælp.
Så de kom til mit kontor
og vi købte aktionærlisten... Jeg...
Sunday Times betalte for listen, så vi kunne skrive til dem.
Det var ligesom til et valg.
"Vi ringer på vegne af Ealing kommune.
Vi har så og så mange stemmer. Vi støtter Mason."
Det så godt ud.
En anden, der gjorde en stor forskel, var Ron Peet,
direktøren for Legal and General Company.
Jeg talte som institutionel investor.
Det var i aktionærernes interesse,
hvis Distillers fremsatte et passende tilbud.
Det var fantastisk. Han rejste sig op
og holdt en tale på rådhuset, mener jeg.
Deres produkter havde tydeligvis gjort enorm skade,
og de ville ikke vedstå sig et moralsk ansvar,
hvilket jeg mente, de havde.
Det står nu klart,
at vi har de ti procent stemmer, som det kræver
at pålægge Distillers at indkalde til ekstraordinær generalforsamling.
Distillers' aktieværdi begyndte at styrtdykke,
på grund af debatten i parlamentet,
og den løbende kampagne i Sunday Times
med billederne og Marjorie Wallaces artikler
og som prikket over i'et havde vi
Bruce Page og Elaine Potters dokumentation af,
at firmaet var skyldig i kriminel uagtsomhed.
Med vreden, steg presset på Distillers.
Både individer og forhandlere begyndte at boykotte deres varer.
Mange firmaer, store som små,
tilbød, hvad de kunne for at bidrage til kampagnen.
Jeg har været optaget af det længe,
og med denne manglende forståelse
for de involveredes følelser, så må nogen træde til.
Kunderne undgik Distillers' produkter,
og der gik historier om,
at folk gik ind i taxfreeshoppen i Heathrow for at købe whisky
spurgte man, hvad de ville have
svarede de, alt andet end Distillers.
Det lød ikke godt for aktionærerne.
Harrys kampagne vagte så meget opsigt
at den amerikanske forbrugervagthund
Ralph Nader tilbød sin støtte.
Hr. Nader. Hvordan får det? Det var pænt af dig at ringe.
David Mason bad mig om hjælp
med forbrugergrupperne i USA
RALPH NADER MENNESKERETTIGHEDSAKTIVIST
for at lægge pres på Distillers og få dem til at hæve tilbuddet.
Jeg besluttede mig for at tage til USA.
Jeg fik lavet en aftale med Ralph Nader.
David Mason skal mødes med Ralph Nader senere i aften,
de forventes at afholde pressemøde senere
og bekendtgøre, hvad de vil gøre.
Jeg sad på flyveren
og så lød det over højtalerne:
"Mine damer og herrer.
Vi kommer med vognen og tilbyder Johnnie Walker
og Gordon's Gin og så videre." Jeg tænkte, "Hvad?"
Det finder jeg mig ikke i.
Så jeg fulgte vognen rundt i kabinen.
Når nogen bad om Gordon's Gin...
Sagde jeg, "Jeg er David Mason, det er..."
Jeg overbeviste dem om at købe en anden drink.
Jeg fulgte vognen hele vejen,
og der var ingen, der købte et af Distillers' produkter.
Betydningen af det var... Den var helt enorm.
Man skulle bare skabe så meget antipati,
at salget faldt med måske fem procent,
så ville firmaerne lytte,
fordi det handler om hundrede af millioner dollars
og når først et mærke er blevet stigmatiseret,
og mærket også dækker over alkoholiske drikke,
som nemt kan erstattes med tilsvarende alkoholiske drikke,
så var beskeden til Distillers meget klar.
Der var mange pressefolk. CBS, NBC. Dem alle sammen.
Alle var der.
Harold Evans havde dygtigt fodret
medierne i USA.
Det de er efter, i denne komplicerede
regnskabsproces, er at betale
lige akkurat så meget, at det ikke koster firmaet noget netto.
Det gode ved boykotten
er, at den taler et sprog, som hr. MacDonald
forstår, nemlig bundlinjens sprog.
En mand sagde, "Mr. Nader
Realiteten ved et boykot,
er enorme konsekvenser. Bare at arrangere det tager for evigt."
Jeg sagde, "Jeg tror jeg har svaret.
Jeg fløj herover med Pan Am,
og det følgende skete."
Jeg fortalte, hvad der var sket om bord på flyet,
og at alle boykottede produktet. Det var de helt vilde med.
Ralph kiggede på mig helt...
Jeg havde ikke sagt det og alle grinede
og han sagde, "Der kan man se.
Mr. Mason har vist, hvor skabet skal stå."
David var meget veltalende.
Man skal ikke undervurdere en håndfuld forældre,
som overvandt sorgen
og blev veltalende talsmænd for deres sag.
Kampagnen skulle ikke bare forsvinde.
I løbet af ni dage faldt Distillers' aktieværdi med 35 millioner pund.
Det var et regnestykke, man kunne forstå i Edinburgh.
Vi begyndte kampagnen i september 1972.
Tre-fire måneder senere gav Distillers sig.
Og de tilbød de 20 millioner.
Vi fik at vide, at de var skattepligtige.
Samme dag skrev jeg i en leder, at det var utænkeligt,
og Harold Wilson gav næste dag yderligere fem millioner,
så ingen skulle betale skat.
TILBUD DISTILLERS COMPANY A/S
MIN KAMP FOR RETFÆRDIGHED
Jeg kan huske, hvordan det var at være i avisen.
Jeg kan huske, hvor stor en belastning det var for familien.
Jeg mødte Harry der hjemme. Jeg kendte ham ikke.
Jeg syntes, han var lidt sær.
Og at han og min far og resten af kampagnen,
resten af kampagneholdet, omsider skaffede erstatningen,
betød alverden for os.
Jeg kan huske, at jeg sagde...
I sidste ende var der ingen medaljer at vinde,
for ofrene havde stadig ingen arme og ben.
Vi modtog erstatningen, og der blev lavet en fond
på omtrent samme tid, de var klar over...
MIKEY ARGY THALIDOMIDFONDEN
Harold Evans var klar over,
at de penge skulle holde resten af vores liv.
Men forliget blev ikke rost af de kommentatorer,
der ikke kendte omstændighederne.
Der var nogle, som sagde: "Harold Evans er som Robin Hood.
Han er bare en bandit, som røver folk."
Den berømte historiker A.J.P. Taylor sagde:
"Det, som Sunday Times laver, er en skandale."
Så derfor er det vigtigt af to grunde.
For at vise, hvad der var sket, og for at lære af det.
Vi skal lære af denne ulykke,
som vi skulle have gjort det i 1962, i 1963, i 1964,
og nu skriver vi 1973, og vi ved stadig ikke, hvad årsagen er.
Det er ubegribeligt.
Det her er den kemiske sammensætning af det.
Selv om de havde vundet den moralske sejr og passende erstatning,
så manglede historien om medicinen at blive fortalt.
INSIGHT-holdet fortsatte undersøgelsen
af den skjulte årsag til ulykken
og begyndte at skrive den mest sprængfarlige historie.
Thalidomid, historien de skjulte.
HISTORIEN DE SKJULTE
Efter artiklen den 24. september...
Det var først derefter,
at vi for alvor begyndte vores undersøgelse.
Første spørgsmål var, hvorfor Distillers ville have medicinen godkendt.
De havde ikke gjort meget i medicin.
Medicin var et nyt område for Distillers.
Thalidomid var det første stof de havde beskæftiget sig med.
De havde læst en artikel,
i øvrigt vist i Sunday Times,
af Aldous Huxley.
En slags Fagre Nye Verden-beretning om fremtiden,
et futuristisk værk, der hævdede, at stoffer ville erstatte alkohol,
og så gik de lidt i panik
og tænkte, "Vi må gøre noget ved det."
Og derfor begyndte de at producere medicin.
De ønskede at imødegå Distillers' påstande om de test,
der blev udført.
Vi ville undersøge,
hvad medicinalfirmaerne vidste i 50'erne.
Jeg rejste til USA.
Jeg besøgte alle de store firmaer
for at finde ud af, hvad de vidste, inden de markedsførte ny medicin.
Vi fik hurtigt bekræftet,
at de seriøse firmaer,
de ældste medicinalfirmaer,
foretog studier
af, om medicinen gjorde skade på fosteret.
Lederle, Hoffmann-La Roche, Smith, Kline & French,
foretog alle disse studier.
Og her i landet ICI. ICI gik faktisk så vidt som til at bruge primater,
hvilket var meget seriøst.
N-PHTHALYL GLUTAMINSYRES ANTITHYROIDE AKTIVITET
I 1957 havde Distillers sendt medicinen til test i et uafhængigt laboratorium.
De blev advaret om, at medicinen kunne skade skjoldbruskkirtlen,
en velkendt årsag til fødselsskader, men de fortsatte alligevel.
Bruce Page gik meget vidt
for at forstå i detaljer, hvordan medicinen virkede.
Man må forstå...
om testning af medicin, at selv med den bedste teknologi
er der ingen garanti.
Men man kan sige, at naturen
som regel hejser advarselsflaget, når der er tale om farlige kemikalier.
Og næsten hver gang, man kigger på thalidomid, er advarselsflaget hejst.
Det er et kompleks molekyle.
Forefindes i de særeste former, og dets reaktion er uforudsigelig.
Thalidomid er asymmetrisk,
det sagde dr. Robert Smith fra St Mary's Hospital.
"Se engang. Et forfærdeligt molekyle.
Der er noget i vejen."
Grünenthal var virkelig dårlige til at teste,
og Distillers anede intet om det.
Det her gadekryds mellem en sæbefabrikant,
og et destilleri
var en forfærdelig katastrofe.
ENOCH POWELLS SVAR
Den daværende sundhedsminister, Enoch Powell,
fravalgte at hjælpe forældrene
arrangerede ikke en høring og blev briefet med
Distillers' side af sagen og accepterede den.
Ja, den embedsmand, som briefede Powell,
blev selv briefet af en af Distillers' chefer.
Undersøgelsen blev omsider færdiggjort.
Resultaterne var belastende.
Men Sunday Times kunne ikke publicere dem,
på grund af et fogedforbud.
Og du kan ikke sige, hvad der foregår?
Nej, jeg har forbud fra retten.
Havde de laboratorier?
Til at teste medicin?
Ikke de nødvendige faciliteter
for at markedsføre thalidomid.
-Men det gjorde de alligevel. -Ja, det gjorde de.
Men det kan du ikke fortælle om?
Nej. Jeg har allerede sagt for meget.
Detaljerne om hvorfor de valgte thalidomid,
hvorfor de kontaktede Chemie Grünenthal,
hvilke test de foretog på dyr, inden de markedsførte det,
hvilke test de foretog for at undersøge, hvordan kroppen optog det,
hvilke test de foretog i forbindelse med graviditet,
inden de solgte det til gravide...
Hvilke kliniske test de foretog
og resultaterne kan jeg ikke tale om.
Gennem INSIGHT-holdets arbejde,
har Thalidomidfonden og andre omsider, men kun for nylig,
erfaret hele historien om stoffets udvikling.
De har undersøgt, hvor Chemie Grünenthal havde penge fra
til at etablere en medicinalafdeling, når alt omkring dem lå i ruiner.
De fandt ud af, at de var ansat af nazistpartiet,
der udnyttede det politiske klima til at opkøbe jødiske virksomheder
for en brøkdel af deres værdi.
I følge optegnelserne,
påbegyndtes udviklingen af den såkaldte "vidundermedicin"
kun otte uger før, de ansøgte om patent.
Det var en mistænkeligt kort periode.
Efter alt at dømme havde forskerne
arbejdet på stoffet allerede inden krigen.
1938. TYSKLAND.
En gruppe forskere er i gang med at udvikle et nyt pesticid.
Da de ved et uheld spilder noget, forårsager det ukontrollable kramper.
Et nyt våben er født: nervegas.
Det kaldes SARIN efter opfindernes efternavne.
Hitler beordrede en af dem til at udvikle en modgift.
Efter krigen blev Otto Ambros ansat ved Chemie Grünenthal.
Otto Ambros var kendt som "Djævelens laborant"
og det var ham, der besluttede,
at der skulle opføres en stor koncentrationslejr
MARTIN JOHNSON THALIDOMIDFONDEN
ved Auschwitz.
UDVIKLINGEN AF ET NYT PESTICID OG KEMISKE VÅBEN
Vi betragtede thalidomid, og vi betragtede den påstand,
at det var et helt nyt stof,
og vi opdagede, at det i stedet
rent faktisk var et af de mange tusind lignende stoffer,
nogle af dem velkendte stoffer,
som kunne spores tilbage til 40'erne og 30'erne.
Vi fremskaffede de tidligste patenter på thalidomid,
og vi gav dem til at en vores eksperter,
som kiggede på beskrivelsen af dette kemikalies virkning
og han sagde, "Hvor vidste de det fra?"
Han kiggede på fem forskellige virkninger
på nervesystemet.
Disse fem beskrivelser viser,
at folkene bag godt vidste,
at stoffet påvirkede nervesystemet således,
at det forårsagede muskelsløvhed
og dermed havde en bedøvende effekt.
Det hæmmede stofskifte, hjerteslag, kredsløb og fordøjelsessystem,
således at det påvirkede immunsystemet.
De kunne ikke lovligt
teste kemikaliet på mennesker
inden de udfærdigede patentet.
Og i efterkrigstidens Tyskland var det ulovligt.
Vi kan ikke med sikkerhed bevise,
at thalidomid blev brugt eller testet i lejrene,
men der er mange indicier, og en af de forbløffende historier,
vi hørte, kom fra en af mødrene.
Det var min svoger,
som var en af de første i Belsen koncentrationslejr,
som befriede dem.
Mod slutningen af sit liv, sagde han:
"Der så jeg spædbørn med thalidomidmisdannelser."
Nogle klarede sig lige akkurat, andre var døde.
Han sagde, de tydeligvis havde givet det
til disse børns mødre.
Denne læge var leder af kvindeafdelingen
i koncentrationslejren Bergen-Belsen.
Hun fortæller, at der blev udført medicinske eksperimenter.
Lægerne gav nogle fanger indsprøjtninger.
Da vi begyndte at kigge på patenterne
for lignende stoffer fra 40'erne,
indså vi, at alle disse stoffer blev testet
for deres effekt mod kramper, og...
Det gav kun mening i en tid,
hvor folk ledte efter modgift mod nervegift.
Denne dragt beskytter ved kontakt med flydende nervegas
og nervegas i dampform.
Skulle der opstå symptomer på forgiftning,
har De yderligere beskyttelse i form af Deres atropinsprøjte.
Den bør kun bruges ved symptomer på nervegasforgiftning.
Enhver potentiel modgift mod nervegasser
måtte designes til at dæmpe nervesystemet.
Men den effekt ville have katastrofale følger
for et foster i en livmoder.
Stoffet skadede babyerne ved at virke som en nervegas
Thalidomidmolekylet kommer ind i babyen,
netop som dens nervesystem er ved at blive dannet,
og dræber den spirende nerve, og den gør det med stor præcision.
Nervesystemet begynder at udvikles omkring dag 20.
Så fra dag 20 til 21 kan barnet blive alvorligt hjerneskadet.
Fra dag 21 til 22
kan det fjerne det ene eller begge øjne og skade det, der måtte være tilbage.
Og 23, tager det hørelsen.
Ørerne kan forsvinde, der kan beskadige det indre øre,
mellemøret og det ydre øre,
og det kan gøre det vilkårligt.
Omkring dag 24 vil det begynde at fjerne armene.
Det begynder med at fjerne armene helt,
indtil 28 er kun skader på hænder og håndled.
Dag 30, fjernes benene
eller beskadiges svært frem til dag 35,
hvor der vil ske moderat skade på ben og fødder.
Thalidomid rammer fosteret som en patron,
og effekten ændrer sig fra dag til dag.
RETSLOKALE
Thalidomid var et biprodukt af nazisternes kemiske våbenprogram.
Det adskilte dig kun fra de andre stoffer derved,
at det var et afhængighedsskabende middel, som virkede euforiserende.
Jeg tog dem, som man gjorde. Det var godt.
De var fantastiske. Jeg fik det rigtig godt.
Disse forbrydelser blev ikke begået i vrede.
Ambros var involveret i krigsforbrydelser,
som havde kostet titusindvis af menneskeliv,
men da Nürnbergprocessen fandt sted i 1946,
var de allierede overbebyrdet af krigsforbrydere.
-Otto Ambros. -Ambros.
Enkelte nazistiske forskere blev henrettet,
men de fleste blev straffet relativ mildt.
Otto Ambros kunne ikke længere arbejde for de største firmaer,
derfor arbejdede de udenom mindre firmaer som Grünenthal.
THALIDOMIDFILEN
I december 1970, og uvist af hvilken grund,
udsatte dommerne i sagen mod Chemie Grünenthal
den på daværende længst varende retssag i tysk historie.
Efter to et halvt år i retten
blev de anklagede hverken frifundet eller dømt skyldige.
Skyldsspørgsmålet er aldrig blevet afgjort.
Page-Potter-artiklen blev omsider færdiggjort,
og var klar til trykken
men Sunday Times kunne ikke udgive den
og kammeradvokaten nedlagde forbud.
De appellerede og vandt.
Sagen røg i overhuset.
Jeg sidder med mine kolleger i overhuset
og dommerens endelige afgørelser lød således:
"Artiklen bliver forbudt.
Det var altså helt i orden, at Sunday Times
havde ført kampagnen,
men det er ulovligt at publicere de fakta, som lå til grund for kampagnen."
Vi tabte overhuset.
Hvad gør vi så nu?
Vi appellerer til Europarådet,
og Harold Evans, som repræsenterer mine kollegaer,
var blevet frataget sin ytringsfrihed.
Vi fløj til Strasbourg uge efter uge efter uge
for at tale vores sag ved domstolen.
Og vi vandt med... Med to stemmer.
Hr. Evans, hvor vigtig er dagens afgørelse?
Fremragende. Det er vigtig dom...
Ikke blot for pressen,
men for folks ret til at vide besked.
De ypperste dommere har sagt, at den britiske regering
skal lave loven om. Det skal de gøre nu.
Det var Harrys største bedrift.
At ændre britisk lov til fordel for pressen, til fordel for...
At give mere magt til de magtesløse, kan man sige,
ved at bane vejen for undersøgende journalistik
til trods for en mundkurv.
HISTORIEN DER BLEV MØRKLAGT
Produktionen går strygende. Vi er foran.
Alt går som det skal.
Alle dem, vi har bedt om en kommentar, har sagt nej,
og det skriver vi på forsiden.
Men nu må jeg videre.
-Det er den rette længde, ikke? -Det er over.
Vi er sikkert en to-tre spalter over grænsen
men hvordan håndterer man ti års sludder, stilhed og hemmelighedskræmmeri?
INSIGHT-holdets afsløring blev offentliggjort.
Det var kulminationen på en lang kamp
og et stort skridt imod befrielsen
af det Harry kaldte, "den halvfrie presse."
Det handler om avisen som institution, der
står bag sine journalister, og det er den fjerde statsmagt.
Det frygter jeg mest ved den digitale æra
at man mister den modvægt,
som avisen som institution bag journalisterne...
Om det er mod lande, firmaer eller regeringer.
Og jeg mener, at Harry Evans på nogle måder er inkarnationen af det.
I 1981 købte Rupert Murdoch Times-aviserne.
Godt et år senere sagde Harold op.
I 2005 blev Harry ansat som redaktør ved Thomson Reuters,
verdens største nyhedsagentur
og arbejder således igen i et af familiens Thomsons firmaer.
Alle redaktørers ansigter skal erstattes
af et stort spørgsmålstegn. Er vedkommende nysgerrig?
Man må føle, at man har et formål. Hvad er det, man vil?
Vil man bare tjene penge? Vil man bare skabe sig et godt renomme?
Hvad vil man?
Når først det handler om penge...
Vi har brug for penge
men når det at tjene penge er ambitionen, er der ingen hæmninger.
Alt, der giver penge, kan retfærdiggøres.
Jeg tænker lidt som en alterdreng,
men det er ikke, hvad der gør en redaktør god.
50 ÅRS JUBILÆUM THALIDOMIDKONFERENCE, LONDON 2012
Hun vil gerne, men jeg hader det.
Hele denne fantastiske historie kan kun begynde med, at jeg siger til alle her...
Først mødrene, om hvem vi ofte tænker:
"Der var mødrene".
De fødte jer,
og selv om de elskede jer højt, så kom det som et chok.
Og fædrene. De fleste var gode.
Nogle af dem var ikke.
Og jer. Det er fantastisk
for mig, at de babyer, som jeg så første gang,
som redaktør på Northern Echo
lever deres liv nu...
Hvis vi aldrig havde vundet en tøddel...
ville det have været en fantastisk belønning i sig selv.
Så tillykke til jer.
Han ændrede stemningen og holdningen
i resten af verden, hvor man bebrejdede forældrene.
I andre lande sagde man, "Mødrene tog stoffet.
Det er deres egen skyld."
Men Harold Evans sagde, "Nej.
Det er medicinalfirmaernes skyld,
og de skal betale."
Han fjernede forældrenes ansvar.
Forældre bebrejder altid sig selv.
Tusind tak.
Han fjernede ansvaret og skyldfølelsen
og gjorde det klart, at det var medicinalfirmaet, Distillers,
og at forældrene var uskyldige.
Daily Mirror havde en forside...
Så længe jeg lever, vil jeg huske, hvad jeg læste i avisen den dag.
Forbuddet, mundkurven, og det, de ville gøre.
Det er her.
Han trodsede de stærke kræfter.
Højt at flyve, dybt at falde, hvilket han beviste.
Han er en lille fyr, men hold da fast.
Han er fuldkommen. Mr. Sunday Times.
Vi havde ikke en chance uden ham.
Den noget så komplekse, mangesidige,
omskiftelige, spændende nyhedsverden.
Sådan blev jeg journalist.
EPILOG
Denne erklæring fremsættes på vegne af regeringen.
Jeg ved, at mange thalidomidbørn har ventet længe på dette.
Den er blevet godkendt af Thalidomidfondens juridiske rådgivere.
Regeringen vil gerne udtrykke sin oprigtige beklagelse og dybe medfølelse
for de krænkelser og lidelser, som alle berørte blev udsat for,
da gravide kvinder tog thalidomid mellem 1958 og 1961.
Det var, som om verden stod stille.
Det gik stærkt da sundhedsminister Mike O'Brien
begyndte at læse erklæringen op. Det var ligesom...
Jeg kan kun beskrive det, som om alt bare faldt på plads.
De udfordringer, som mange fortsat lever med dagligt...
Jeg har ventet hele mit liv på en undskyldning og har endelig fået den.
Jeg fløj til New York den aften klokken 18.
Næste morgen skyndte jeg mig hen til Harold Evans.
Det var så spændende, for til trods for alt det,
som Harold havde opnået for os,
vi har aldrig fået en undskyldning.
Vi så det sammen med armene om hinanden,
og vi græd, mens vi kiggede på hans lille computerskærm
og så Mike O'Brien sige undskyld.
I 2014 fandt Thalidomidfonden beviser for,
at Tysklands daværende regering
havde bremset retssagen i 1970 for at beskytte firmaet.
Ingen blev straffet.
Chemie Grünenthal nægter fortsat ethvert ansvar.
De nye beviser er blevet offentliggjort af Reuters,
The Globe og Mail og Guardian.
Siden de overtog resterne af Distillers i 1997,
har Diageo støttet Thalidomidfonden
og jævnligt øget deres bidrag
alt efter fondens medlemmers behov.
Diageo har forpligtet sig til
at sørge for, at denne støtte fortsætter.