www.titlovi.com
SREĆA NAGRAĐUJE ODVAŽNE Vergilije - Eneida
Babilon, Perzija lipanj 323. prije Krista
Vojska će se podijeliti.
Satrapije će se pobuniti. Bez zapovijedi bit će rata.
Molim reci, tko?
Aleksandrija, Egipat 40 godina kasnije
Našega svijeta više nema.
Ja sam zadnji preživjeli.
Što god da je, blagoslov ili prokletstvo.
Ali platio sam svoju cijenu...
u krvi.
I u neispunjenim snovima.
Kažu da smo bili najveća borbena sila ikad znana čovjeku.
Veća čak i od ekspedicije na Troju.
No kako reći? Kako ispričati kako je bilo biti mlad
i snivati velike snove?
Vjerovati da možeš sve kad te Aleksandar pogledao u oči.
Ma sve.
Uz njega, pod svjetlom Apolonovim, nadmašili smo sami sebe!
Doista... U životu sam znao mnoge velikane
i jednoga kolosa.
I tek sada, star,
spoznajem tko je uistinu bila ta prirodna sila.
No zar stvarno?
Je li čovjek poput Aleksandra postojao? Nikako!
Idoliziramo ga, činimo boljim nego je bio.
Ljudi, svi ljudi, posežu i padaju,
posežu i padaju.
Na Istoku, ogromno je Perzijsko carstvo vladalo znanim svijetom.
Na Zapadu, nekoć sjajni grčki gradovi države,
Teba, Atena, Sparta, propadoše od svog ponosa.
Stotinu godina perzijski su kraljevi mitili Grke,
zlatom, da se bore kao plaćenici.
Ali je Filip, jednooki, sve to promijenio.
Ujedinio plemena nepismenih čobana s planina i dolina,
mačem i petljom načinio je profesionalnu vojsku
koja je lukave Grke bacila na koljena.
Potom je oko bacio na Perziju,
gdje se govorilo da se i sam novi "Veliki kralj" Darije
na prijestolju u Babilonu boji Filipa.
Filip je ubijen...
na zadovoljstvo Perzijanaca i možda plaćeno njihovim zlatom.
U 20. godini postao je novi vladar Makedonije.
Najavljujući osvetu za Filipovu smrt...
pokorio je svu zapadnu Aziju južno do Egipta,
gdje je proglašen faraonom Egipta,
štovan kao bog.
Napokon je samog Darija izazvao na bitku,
u srcu Perzijskog carstva, pokraj Babilona.
Ludilo
40. 000 nas protiv 250. 000 barbara
skupljenih pod samim Darijem.
Istok i Zapad su se spojili...
da odluče o sudbini poznatoga svijeta.
Dan koji je Aleksandar čekao cijeli život
Aleksandar, sin božji
Bio je to mit, jasno
Barem je počelo kao mit
Ja to znam
Bio sam ondje
I kroz pukotinu perzijskih linija idemo u glavu.
Ubiti Darija?
Bozi su nam ga donijeli!
Umrem li ja, ode jedan Makedonac.
No Perzijanci se maknuti neće bez Darijeve zapovjedi.
Evo... baš tu, prerežemo grkljan perzijske vojske!
To je ludilo. Nećeš mu prići na stotinu koraka.
Jesi li vidio kolika mu je vojska?
No ako ga ti zadržiš slijeva, hrabri Parmenije,
i tvoj sin Filotas, sutra, samo na sat-dva...
I ti, nepobjedivi Antigone, središnja falango.
Perdikase... Leonatuse...
Nearše... Poliperhone...
Pribijete li ih na bedeme svojih kopalja u središtu,
njihovo konjaništvo će za mnom udesno.
A kad odvažni Kasandar udari i razvuče ih lijevo,
otvorit će se procijep. Tada ćemo ja i moja konjica,
naš dični Klit,
Ptolomej, i Hefaistion...
...napast ćemo kroz taj procijep
i zadati smrtonosni udarac u Darijevu glavu.
Od kada se, za svjetlost Aplonovu, konjica koristi za probijanje pješadijskih linija.
Što smo učinili Chaeroneu, Parmenije?
Ma i uz sreću i bogove, mi ih moramo sutra sasjeći. Posve im uništiti vojsku,
da nas za duga povratka kući ne napadnu odmetnuta plemena.
Da!
Govoriš o kući. I povlačenju.
No shvaćaš li, Parmenije,
da je Babilon moj novi dom?
Aleksandre...
Ako se moramo boriti, čini to kradom.
Napadni noćas, kad nas najmanje očekuju.
Nisam prešao Aziju da bih pobjedu krao, Kasandre.
Ne, odveć si častan za to.
Svakako pod utjecajem "Priča o Troji" pod jastukom.
No tvoj otac Homera nije ljubio.
Zemlje zapadno od Eufrata? Ruka kćeri?
Otkad to Grk prima takve počasti?
Nisu to počasti, nego mito,
koje su Grci predugo prihvaćali!
Zaboravljate da je ubojica mog oca na drugoj strani?
Još ne znamo je li iza toga perzijsko zlato...
Nije ni važno!
Otac te učio da nikad razum ne podčiniš strasti.
Preklinjem te...
Pregrupiraj se, vrati do obale, podigni veću silu.
Bih... da sam Parmenije.
No ja sam Aleksandar.
Kako zemlja nema dva sunca, Azija neće imati dva kralja.
To su moji uvjeti.
Ako Darije nije kukavica koja se skriva iza svojih ljudi,
sutra će izići preda me.
A kada se pokloni Grčkoj,
Aleksandar će biti milostiv.
Aresovih mi lanaca, taj ima muda.
Odaj čovjeku priznanje.
Momci, noćas gozba! Jer sutra blagujemo u Hadu.
Već sam to vidio. Još sam živ.
Kome se moliš?
Fobosu.
Strah?
Loš znamen.
Tim gore po Darija.
Počeo sam vjerovati da strah od smrti sve ljude potiče.
To u školi nismo učili.
To je razlog svih naših nedaća.
Moćni Kraterose! - Veličanstvo...
Spreman za sutrašnju zoru? - Predugo čekamo, ako me pitaš.
Ljudi su napeti k'o ždrepci.
Dobro! U strahu se bolje bori.
Postavi straže, ali neka su odmorni.
Ne brini, ja spavam očiju otvorenih k'o bebina guza.
Samo zato da mu netko ne ukrade plijen.
Netko je dužan Craterosu kad je ovako škrt.
Ne kupuje ni rukavice ni pokrivače da se zagrije.
Tko treba rukavice kad dolaziš iz Grčke?
Tko treba odjeću kad se možeš boriti gol?
U pravu je.
Od sutra će čak i štedljivi od vas biti kraljevi.
Bozi su s nama, Veličanstvo. - Natopit ćemo tlo
perzijskom krvlju.
Ti si sutra u prvome redu.
Oduvijek sam vjerovao, Aleksandre.
No ovo se čini prevelikim za nas.
Je li Patroklo sumnjao u Ahileja pred Trojom?
Patroklo je prvi umro.
Odeš li ti...
Padneš li ti, pa i ako Makedonija kralja izgubi,
ja ću te osvetiti
i poći za tobom u Kuću smrti.
I ja bih učinio isto.
Uoči bitke najteže je biti sam.
Tada je možda...
...možda je ovo rastanak,
moj Aleksandre.
Ne boj se, Hefaistione. Mi smo na početku.
Na krvi stoji svijet.
Od krvi pada kiša!
Od krvi raste zemlja.
U krvi se rađaju svi ljudi i umiru.
Krv je hrana bogovima.
Dođi, Bukefale, danas jašemo sudbini ususret.
Pregrupiraj se!
Stoj! Falango!
Pozor!
Neptolemuse, kod Tira si preskočio opsadnu kulu.
Bio si div. Kako ćeš se danas boriti?
Deksipose, tako mi Atene,
koliko si odbacio čovjeka na Olimpijskim igrama?
Hoćeš li danas toliko to koplje?
Timanderu, sine Menandera, velikog vojnika moga oca.
Još oplakujem tvoj brata Adajosa, poginula junaka.
Potičeš iz dične obitelji.
Danas se za njih boriš.
Svi ste vi dika domovini i svojim precima.
A sad stižemo na ovo najudaljenije mjesto Azije,
gdje je nasuprot nas Darije napokon okupio ogromnu vojsku.
Al' opet pogledajte te horde i pitajte se:
Tko je taj veliki kralj koji zlatnicima plaća ubojice
da ubiju mog oca, našega kralja,
tako podlo i kukavički?
Tko je veliki kralj Darije, koji roblje tjera u borbu?
Tko je taj kralj, nego li kralj zraka?
Ti se ljudi ne bore za svoj dom.
Bore se zato što im taj kralj kaže da moraju.
A u borbi će se raspršiti poput zraka,
jer ne poznaju odanost kralju robova!
No mi nismo ovdje kao roblje!
Danas smo tu kao slobodni Makedonci!
Iako manji brojem...
kažem vam kao netko tko zna cijenu tiranije...
tko je nosio Perzijski jaram predugo...
imate snagu rođenu u vašim srcima...
i sve njihove vojske, njihov broj...
njihove kočije i svi njihovi fini konji...
neće značiti ništa u rukama robova.
Neki od vas...
...možda i ja sam...
...danas ne doživimo zalazak sunca iza onih planina.
Biti ću sa vama u svakoj bitci.
Ali zapamtite ovo:
Najveća čast koju čovjek može postići...
je da živi sa velikom hrabrošću i da umre sa svojim zemljacina...
u borbi za svoj dom.
No ja vam kažem ono
što zna svaki ratnik od početka vremena.
Pobijedite svoj strah
i obećavam da ćete pobijediti smrt!
I jednom zavjetujem vam se...
vaši sinovi i unuci pogledat će vas u oči.
I kad zapitaju zašto ste se tako hrabro borili, recite...
sa svom snagom vaših velikih, velikih srca:
"Bio sam toga dana kod Gaugamele
za slobodu
i slavu
Grčke!"
Neka je Zeus s nama!
Kasandre! Četverored, naprijed!
Kamo ide?
Ne znam, Veličanstvo.
Opkoli ih.
Hefaistione, kreni!
MAKEDONSKA SREDIŠNJICA
Falange!
Pogriješio je.
Da, veliki kralju.
Hrabro!
Čvrsto ulijevo!
Zavinite, ali se ne razilazite.
Gledajte na kola lijevo!
MAKEDONSKO LIJEVO KRILO
Pojačaj korak!
Spremi se odbiti kola!
Kasandre!
Naprijed!
Lijevo! - Pješaštvo, van!
Krug lijevo!
Drži položaj!
Povucimo se u klanac, oče!
Ne, stoj!
Previše smo se prorijedili! Javi Aleksandru!
Idemo, Makedonci! Jašite! Jašite!
U procjep!
- U procjep!
Prinče Merdicus, dovedi te ljude.
Natrag i ulijevo! Natrag i ulijevo!
Brzo!
Ne vidim!
Filotase! Oče!
Reci Aleksandru!
Ne bude li slušao, osveti me zbog ove izdaje!
Pozor, momče! Otac i dalje motri na tebe!
Darije!
Nađite konje!
Darije!
Kreni!
Do planina možemo prije zalaska, goniti ga noću i uhvatiti u zoru.
Osvježite konje!
Aleksandre! Moj otac je izgubljen!
Pregazili su krilo!
Parmenije posustaje!
Pođeš li za njim, možda ovdje izgubiš vojsku!
Uhvatimo li ga, dobivamo carstvo!
Možeš pobjeći na kraj zemlje, kukavice,
ali nikada nećeš uteći dovoljno daleko!
Parmeniju!
Krvariš iz otvorene rane, gospodaru.
Smijem pogledati? - Ne sad, Hermolause.
Ima ih kojima je gore nego meni.
Pomozi im.
Kako se to desilo, vojniče?
Koplje.
Ali sredio sam dvojicu.
Veličanstvo!
Vrlo si hrabar.
Kako da te zovem?
Glaukos, kralju.
Gdje ti je dom? - Ilirija...
Opusti tijelo.
Sad misli na dom.
Budi opet hrabar, Glaukose,
i živjet ćeš i dalje u slavi.
Aleksandre...
Perzijsko carstvo, najveće na svijetu, bijaše uništeno.
Aleksandar s 25 ljeta bijaše sad kralj svega.
Pela, Makedonija 20 godina prije
Oklijevaš li, napast će.
Da.
One su kao ljudi.
Godinama ih možeš voljeti, hraniti, njegovati...
...a ipak te mogu izdati.
Nemoj je povrijediti.
Dobro.
A mene zove barbarkom.
Filip se svaku večer ruga Dionizu!
Neki su mu majku, kraljicu Olimpijadu, zvali čarobnicom
i govorili da je Aleksandar Zeusovo dijete,
a drugi Dionisovo.
Jedino žene poznaju Dionica.
No doista, u Makedoniji nije bilo čovjeka koji bi pogledao
oca i sina, rame uz rame, a da se ne zapita.
Mali moj Ahileju...
Ostani. Alexandre, lezi!
Što hoćeš?
Šest mjeseci. Falio sam ti?
Ne ovdje! - Kujo ponosna! Još sam ti kralj!
Čega, čobana?!
Ja sam od Ahilejeve kraljevske krvi. - U meni teče Heraklova!
Običan pijani kurviš! - Začepi.
Hadska kujo s deset sisa.
Ma koji me bog prokleo tobom?!
Misliš da te ljudi cijene?
Da ne znaju za tvoju kopilad?
Prokleta čarobnice! Držiš ga tu kao svoje zmije!
Zabranio sam ti!
Slušat ćeš me! - Neću!
Hoćeš, ili ću te ubiti vlastitim rukama!
Prestani! Tata!
Pokori se! - Veličanstvo, ne!
Za ime bogova!
Nikada neće biti tvoj! Nikada!
U utrobi ja sam nosila svoju osvetu!
7 godina kasnije
U svijetu u kojem je odrastao,
mislim da je Aleksandar razbor našao u prijateljstvu.
Za borbu ti ne treba puno!
Kada si u prvim redovima bitke, suočen s barbarskim plemenom sa sjevera,
hrabrost ne traži u nogama, Perdicase.
Ili u tankoj tunici, Philotase.
Ni u "postavi" želuca, Nearše.
Nego u srcu čovjekovu!
Ne moraš jesti svaki dan ili dok se ne napuniš, Ptolomeju!
Ne moraš ujutro leći u krevet
s juhom od graha, Kasandre, nakon forsiranog marša.
Hajde, Aleksandre...
Gdje ti je glad da mu okreneš glavom?
Jeli jači od tebe? Onda ga pobijedi na drugi način.
Misliš da će te kao kralja poštivati zbog oca?
Prvo pravilo rata jest činiti što tražiš od svojih ljudi, ni više ni manje!
Dobro! Tako!
Sjajno, Hefaistone! Dobro rvaš. To ja želim!
Daj, daj...
Bio si dobar, ali si izgubio.
Sad obojica čestitajte jedan drugome. Hajde!
Bi li ti želio da sam ti pustio da pobijediš?
Imaš pravo...
Ali obećavam da ću te jednoga dana pobijediti, Hefaistione.
Poslije su rekli da Alexandera nije pobijedio nitko
do Hefaistionova bedra.
Premda su niža rasa,
Perzijanci nadziru barem četiri petine znanog svijeta.
Od Etiopije i Egipta na jugu...
Filip je Aristotela doveo iz Atene da obrazuje grubijane.
Oni vladaju, a mi sjedimo okolo poput žaba.
Učitelju? - Da?
Učitelju? - Pa reci!
Zašto su Perzijanci tako okrutni?
Danas to nije predmet, Nearše,
no istočnjačke su rase znane na svojem barbarizmu
i ropskom služenju osjećajima.
Što je glupo, kastriraju mlade dječake...
poput vas, radi vlastitih seksualnih zadovoljstava.
Svako je pretjerivanje propast za čovjeka.
Zato smo mi Grci napredniji.
Upražnjavamo nadzor osjećaja.
Umjerenost... nadamo se!
A što je s Ahilejem kod Troje?
On nije bio neumjeren? - Ahileju jednostavno nedostaje suzdržanost.
Toliko dominira ostalima da, čak i kad se povuče iz bitke,
sluđen od tuge za mrtvim ljubavnikom, Patroklom,
ozbiljno ugrožava vlastitu vojsku. Izuzetno sebičan čovjek!
Držiš da je ljubav Ahileja i Patrokla izopačena?
Kad muškarci legnu u žudnji, predaju se strasti
i to nikako ne utječe na vrline u nama.
Kao ni svaki drugi ispad, među inim i ljubomora.
No kad muški liježu zajedno, pa razmijene znanje i dobro,
to je onda čisto i izvrsno.
Kad se natječu da iznjedre dobro, najbolje iz sebe,
ta ljubav među muškarcima podiže gradove-države
i uzdiže nas iz naše žabokrečine.
Ali može muškarac voljeti jednako i ženu, učitelju?
Ženu? Naravno da ne.
Žena je robinja svoje strasti.
Prirodno je da postoje iznimke, i moramo ih poštovati.
Poput Atene, božice mudrosti i rata.
Ali nikad ne zaboravite da ona nije plod njegovih prepona, nego njegovog uma.
Razmislite o ovome, moje mlade žabe...
jer u vama leži budućnost Grčke civilizacije.
Težiti časti je bit svega.
Nadvladati naše osnovne emocije.
Pronaći duhovnost u svakome od vas.
Da...
ljubavno savršenstvo je istinski voljeti bogove.
Hoćete li me prestati ometati?
Vratimo se zemljopisu i stvarima koje znamo.
Je li moguće da se izvor egipatske moćne rijeke Nil...
diže u tim visokim planinama Vanjske zemlje?
Ako je tako, iskusni bi se pomorac mogao probiti
ovom rijekom na istok, do velikih dolina Indije,
u Istočni ocean na kraju svijeta,
pa ovim putem uzvodno Nilom
natrag u Egipat, u Srednje more, potom kući, u Grčku.
Kad bi se ti punoglavci znali obazreti
i iskoristiti položaj, Grčka bi mogla vladati svijetom!
Zašto su, učitelju, u mitovima, te zemlje o kojima zboriš znane?
Indija, kamo su putovali Heraklo i Dioniz,
i svi koji su pošli na Istok, Tezej, Jason, Ahilej, bjehu pobjednici.
Njihove se priče prenose s naraštaja na naraštaj.
Zašto? Osim ako u njima nema istine...
Priče o Amazonkama? Ne, Aleksandre.
U njih vjeruje samo puk, a on vjeruje u svašta.
Ovdje smo upravo da učimo više od takvih gluposti.
Ako smo viši od Perzijanaca, zašto mi ne vladamo njima?
Naš je... Naš grčki san oduvijek je bio krenuti na Istok.
Moj otac ga dugo želi.
Istok zna... progutati ljude i njihove snove.
Ali ipak, misliti da nas ti mitovi vode naprijed prema najvećoj slavi...
zašto je pogrešno raditi po njima?
Mogu vas samo upozoriti, ne naučiti.
Pazite što sanjate.
Bogovi imaju načina da kazne takav ponos.
Sve častohlepniji, smjerao je invaziju Perzije
Ne možeš bolje, Klite? Natrag u falangu! Sam ću ga jahati!
Tu zvijer nitko neće jahati, Veličanstvo!
Ni vi s tom nogom.
Previše je batina dobio.
Plemeniti kralju, to je vatrena životinja.
Vatrena i dostojna Filipa Makedonskog!
Za 3 i pol talenta
nikako na njemu ne mogu zaraditi. Ali vi...
Što će mi takva zvijer? Ja već imam ženu!
Izgledam tako stara?
Mirno, mirno... - Drž'te ga!
Slomljena šija je besplatna! Odveć je živčan za borbu! Prodaj ga za meso.
Kupi ga meni, oče! Ja ću ga jahati.
Ne budeš li?
Sam ću ga platiti! - Čime, raspjevanim glasom?
Platit ću ti!
Kažem da nije za jahanje, momče. Poremećena je uma.
Može ga se jahati. Mogu ja!
Ovladaš li njime, dat ću ti ga...
...u pola cijene.
Konj će ga ubiti.
Raspolovit će ga. - Je li?
Možda od njega učini glazbenika!
Ne voliš svoju sjenu?
Kao da neki mračni duh poseže za tobom.
Vidiš? To smo mi.
Apolonova varka.
On je bog... sunca.
No pokazat ću ti kako da ga nadmudrimo ti i ja zajedno.
Dječak nema znanja. Mogao bi stradati.
To će morati doznati sam. Vrijeme je...
Dobra ideja.
Zbilja znao sam se pitati, Filipe, je li tvoje krvi.
Brinem samo da... - Što to, Ataluse?
Ništa.
Samo sam primijetio kako ljudi vole vidjeti tebe i Euridiku zajedno.
Hajde dečko!
Jaši toga konja i pred Zusom kažem, možeš vladati svijetom.
Bukefal.
Tako ću te zvati, snažan i tvrdoglav.
Bukefal i Aleksandar.
Hajde, pojašimo zajedno!
Ipak je u njemu nekakav Titan!
Atale! Klite! Zeusa mi, pobijedio te!
A sad, Bukefale, pokaži im!
Moj sin!
Sjećaš se Prometeja...
ukrao je tajnu vatre i darovao je čovjeku.
Tako je razbjesnio Zeusa,
da ga je prikovao za stijenu
i svakoga je dana orao jadniku kljucao jetru.
Ona bi mu svaku noć opet izrasla, samo da je drugi dan ovaj može pojesti.
Bijedna sudbina.
Edip si je iskopao oči otkrivši da je ubio oca
i oženio majku. Zakašnjela spoznaja.
Jason...
je išao na istok i donio nazad Zlatno Runo...
oženio se za barbarku, Madeju.
kasnije, kad ju je Jason ostavio zbog mlađe žene.
Medeja je iz osvete zaklala svoje dvoje djece
Meni majka nikad ne bi naudila.
Nikada nije lako uteći od naših majki.
Cijeli se život čuvaj žena. Puno su opasnije od muških.
Sjećaš se Ahileja? - On mi je najdraži. - Zašto?
Zato jer je volio Patrokla i osvetio njegovu smrt!
Zato jer je živio bez straha, i ubio Hectora.
Neki kažu da je bio usijana glava...
koja se borila za sebe, a ne za Grke.
Ali bio je junak, najveći pod Trojom.
A njegova sudbina?
Da mora umrijeti mlad, ali vrlo slavan?
Imao je izbora?
Jest! Mogao je živjeti dugo, ali ne bi bilo slave.
Snivaš o slavi, Aleksandre. Mati te potiče.
No slave nema bez patnje, a ona to neće dopustiti.
Čini te slabim.
Bogovi nikada ne olakšavaju čovjeku.
Gledaj, Heraklo!
Čak i kad je izvršio 12 zadataka,
kažnjen je ludilom, pa je zaklao svoje troje djece.
Jadni Heraklo.
Veliki Heraklo!
Svaka veličina potječe iz gubitka.
Čak će i tebi jednoga dana bozi suditi strogo.
Kad jednog dana budem kralj kao ti?
Ne požuruj taj dan, momče. Sve riskiraš.
Otac me bacio u borbu prije nego li sam se znao boriti.
Kada sam ubio prvoga čovjeka, rekao je:
"Sad znaš!"
Tada sam ga mrzio, no sada shvaćam zašto.
Kralj se ne rađa, Aleksandre,
nego stvara čeličenjem i patnjom.
Kralj mora znati kako da povrijedi one koje voli.
Samoća je to. Pitaj Herakla.
Pitaj bilo kojega! Sudbina je okrutna.
Moć i ljepota uvijek se plaćaju nekom katastrofom.
Smiju se kad pođeš previsoko i iz hira sruše sve što si sagradio.
Svaku slavu koju podare naposljetku oduzmu.
Učine robove od nas.
Istina je u našim srcima, i nitko ti to neće reći osim oca.
Ljudi mrze Bogove.
Jedini razlog što im se klanjamo je što se bojimo gorega.
Čega goreg?
Titana.
Ako ih se ikada oslobodi...
bit će tama kakvu nikada nismo vidjeli.
Mogu li se vratiti?
Može li Zeus zarobiti Titane pod Planinom Olimpijom?
Kažu da ih je Zeus spalio u prah sa svojim munjama...
da su uzeli su Titanski prah i zbog osvete...
smiješali sa smrtnicima.
Zašto?
Tko to uopće zna?
Jednoga dana, stvari će se promijeniti.
Ljudi će se promijeniti.
Ali prvo se Bogovi moraju promijeniti.
Ali sve ovo ćeš zaboraviti, Alexander.
Zato ih zovemo mitovima.
Ne možemo ih zapamtiti.
Zapamtit ću.
Jednoga dana bit ću na ovakvim zidovima.
Aleksandar mi je jednom rekao:
"Najusamljeniji smo kad smo s mitovima."
BABILON, PERZIJA 13 godina kasnije
I tako se zbilo
u snu mitskom Grcima kao Ahilejev poraz Trojanaca
u tom slavnom trenutku vremena
da Aleksandra ljubljahu svi.
Ali naposljetku je, držim, Babilon bio ljubovca u koju je lakše bilo ući
no izići.
Sikander! Sikander!
Aristotel ih zove barbarima, ali nije vidio Babilon.
Ima dovoljno zlata za tri naraštaja makedonske vojske.
Makedonija bi uskoro sagnjila, Kasandre.
Veliko bogatstvo doziva vrane. - Ali se to ne odnosi na borce, zar ne?
Dobit će svoje, ali ne kao plaćenici za buduće usluge.
Sad zvučiš kao Filip.
Filip nikad nije vidio Babilon.
Ne, nije, Hefaistione.
Znam da me držiš krutim, ali unatoč našim razlikama, znaj da bi se
tvoj otac danas tobom ponosio.
Hvala, Parmenije.
Molim da mi oprostiš moju ljutnju i ponos.
I mene zaslijepe.
Prekrasan rad iz prošloga stoljeća.
Zlatno doba, Alexandre. Puno vrijedi Atenjanima i našem savezu.
Uzmimo što je naše...
ali poštedimo ono što pripada Perzijancima.
Da. Mi smo najbogatiji ljudi koji hodaju zemljom, prijatelji.
Ne ako nastavite sve davati. - Unuci čobana,
sad vladamo na pet milijuna četvornih kilometara.
Samo
nitko se od vas ne boji da nas to veliko blago može odvesti u propast.
Precjenjuješ nas.
Dok je Darije živ, on je zakoniti kralj Azije
a ja sam kralj zraka.
Ali on nema moć, Aleksandre! Izgubljen je u planini bez vojske.
Dok je izgubljen, u njega se može vjerovati.
Tek kad ga se pronađe bit će odlučeno.
Čini se da si već odlučio.
Moramo dovršiti što nismo u kod Gaugamele.
Darija moramo loviti, pa makar na kraj svijeta.
To nije bio zadatak tvog oca. - Ja nisam on.
Već ste zaboravili da sreća voli odvažne?
Nije čudo što je utekao, ako se ovome morao vratiti.
Jednu za svaku noć u godini.
Kako ću nakon ovoga natrag Lisimahi?
Savjetujem da ne diraš. Ja ću 'mjesto tebe.
Aristotel je možda bio vidovit.
Varaju li nas ove slike ljepotom i kljaštre dušu?
Bagoas, veliki kralju. Darijev dječak.
Bagoas. - Lijepo pozlaćen, Vaše Veličanstvo.
Jedan od favorita velikoga kralja.
Koliko star? Dobar je sa godinama.
Koliko imaš sada, Bagos? - 18, 19?
Otkuda je? - Sa sjevera, gospodine.
Sa brda blizu Sasa.
Govoriš našim jezikom.
Dobro. Volio bih naučiti tvoj. - Lako se uči, gospodaru.
Reci mi, Bagoas...
varaju li me oči ili želiš biti slobodan...
da bi se vratio u svoju domovinu?
Sva moja obitelj odavno je mrtva, veliki kralju.
Sa vašim dopuštenjem, ostao bih.
Onda dobro, Bagoas.
Ptolomej, primjeni ovo.
Za svaku osobu u haremu vrijedi isto, bila žena ili eunuh.
Tko god želi da ode kući, pustite ga.
Što?
Jeste li čuli? - Oslobodio nas je.
Veliki kralju Aleksandre.
Princeza Tisuću Ruža,
najstarija kći bivšega Velikog Kralja Darija,
Stateira.
Plemeniti Aleksandre...
Dolazim preklinjati za živote mojih sestara,
moje majke, bake.
Ne varaš se, princezo Stateiro.
I on je Aleksandar.
Molim te... preklinjem za živote moje obitelji.
Prodaj me kao robinju, Veliki Kralju, ali... - Pogledaj...
u moje oči,
princezo...
...i reci: Kako želiš da s tobom postupam?
Kao da sam što jesam...
...princeza.
Neka tako bude.
Prema tebi i tvojoj obitelji postupat će kao prema mojoj.
Živjet ćete u palači koliko vam drago.
Imaš li još kakvih zahtjeva, plemenita princezo?
Ne.
Sve što želim, već sam... Zatražila.
Ti doista jesi... kraljica.
Da, bila bi savršena za tebe,
a ti ne činiš ništa.
Tri mjeseca si u Babilonu, a mene puštaš u Peli...
na milost svojim neprijateljima, kojih imaš puno.
Antipatera, navikla na moć koju si mu podario,
ja moram gledati kako jača.
Zacijelo potajno komunicira s Parmenijem, opasnima,
no čuvaj se najviše onih najbližih tebi.
Oni su poput zmija i lako ih se preobrati.
Generale Kraterose!
Kasander je Antipaterov sin.
Čak i Klit, miljenik tvoga oca,
i Ptolomej, tvoj prijatelj, da.
No čuvaj se onih što previše misle. Zaslijepe se.
Izostavljam jedino Hefaistiona.
No ti si sve njih učinio bogatima,
dok majku i sebe ostavljaš u velikodušnom siromaštvu.
Zašto mi nikad ne vjeruješ?
Jedino mračan um poput mojega može poznavati tako iskrene tajne.
Jer i one su mračne, Aleksandre,
tako tamne...
No u tebi, sinu Zeusovu,
počiva svjetlo svijeta.
Tvoji druzi bit će sjene u podzemlju
dok tvoje ime bude živjelo vječno u povijesti poput najdičnija,
blještava svjetla mladosti vječno mlada i puna nadahnuća.
Nikada neće biti Aleksandra poput tebe.
Aleksandre Veliki!
Upamti, dovedi me u Babilon, kako si obećao.
Ja ti samo mogu pomoći, jer znaju, naude li ti,
suočit će se sa srdžbom kraljice Babilona!
Visoka naknada za devet mjeseci stanovanja u njoj.
Dovedi je, Aleksandre.
To će joj biti velika radost. - Radost?
A ja sam razbijeno zrcalo njezinih snova?
Ostani noćas sa mnom, Hefaistione.
Sam ću se okupati.
Hvala, Bagoase.
Što te muči?
U njoj vidim sve čega se bojim.
Ipak ne znam što je to, taj strah.
Uvijek je bila sigurna da sam sin Zeusa.
Zašto?
Mislim da ima stvari iznad našeg poimanja...
poput munje.
Ne sumnjam.
Što mi govore?
Koja mi je, nam je sudbina?
Ako sam ja Patroklo, ja umirem prvi.
Onda ti Ahile.
Generali dvoje u tvoju opsjednutost Darijem.
Kažu da ti nije ni suđeno biti kraljem Azije.
Prirodno.
Samo žele natrag doma, bogati zlatom. No ja sam vidio budućnost,
tisuću puta na tisuću lica.
Ovi ljudi žele...
...trebaju promjenu.
Aristotel se u njima prevario. - Kako?
Pogledaj one koje smo pobijedili.
Mrtve ostavljaju nepokopanima,
neprijateljima razbiju lubanje i piju k'o prašinu.
Pare se javno!
Što mogu misliti, pjevati, pisati, kad čitati ne mogu?
No kao Alexanderova vojska mogu nezamislivo daleko.
Mogu biti vojska ili raditi u gradovima,
Aleksandrijama, od Egipta do Vanjskog oceana.
Te zemlje možemo povezati, Hefaistione, i ljude.
Neki kažu da su Aleksandrije nastavak samog Aleksandra.
Privlače ljude u grad da bi ih porobile.
Ali oslobodili smo ih od Perzije i života u ropstvu!
Osloboditi ljude svijeta...
Bila bi to slava veća od Ahilejeve i Heraklove.
Djelo ravno Prometejevom,
vječnome čovjekovu prijatelju.
Sjeti se sudbina tih junaka.
Strašno su patili. - Svi mi patimo.
Tvoj otac, moj.
Svi dođu do kraja,
i kad sve bude gotovo, važno je jedino što si učinio.
Jednom si rekao: "Samo strah od smrti tjera sve ljude."
Zar nema drugih sila?
Zar u tvome životu nema ljubavi,
Aleksandre?
Što bi učinio kad bi došao do kraja svijeta?
Okrenuo bih se i osvojio suprotnu stranu.
Ponekad se pitam, ne bježiš li ti od svoje majke.
Toliko ljeta i kilometara među vama...
Čega se to bojiš?
Tko zna te stvari?
Kao dijete, mati me smatrala božanskim, otac slabićem.
Što sam od toga, Hefaistione?
Slab ili božanski?
Jedino znam da na svem svijetu vjerujem samo tebi.
Nedostajao si mi.
Trebam te.
Tebe ja volim, Hefaistione,
nikoga drugoga.
Samo do tebe mi je stalo,
i tako mi slatkoga Afroditina daha,
ljubomoran sam na taj svijet koji toliko želiš.
Nikad me nećeš izgubiti, Hefaistione.
Vječno ću biti s tobom.
Do kraja.
SJEVEROISTOČNA PERZIJA
Kampanja u sjeveroistočnoj Perziji
postala je skoro trogodišnji žestoki gerilski rat.
Progonili smo Darija prema Baktriji,
ali bi nam utekao u razmacima od sata.
Umirao je kad smo ga pronašli.
Tražio je vode, pio i umro.
Velikog kralja Darija izdali vlastiti zapovjednici.
Uz sva poštovanja prema njegovu lešu,
Aleksandar je jurio zapovjednike u nepoznato,
kročivši dalje od rijeke Oksus u Sogdiju.
Borili smo se s njima sve do nepoznatih stepa Skitije,
kuda su nekoć kročili tek legendarni junaci.
Izviđači rekoše da smo na granici Europe i Azije.
U stvari, bili smo se posve izgubili.
Ovdje je Aleksandar utemeljio 10. Aleksandriju
i napučio je veteranima, njihovim ženama i svima koji su se odvažili na na bespuće.
Nesposoban da prihvati poraz u svakom obliku,
Aleksandar je ustrajno pokoravao svako pleme
dok nije primio glavu posljednjeg neprijatelja.
Za Aleksandra nitko nije mogao tražiti tron Azije,
koja je sad uključivala svu Sogdiju i Baktriju.
Tu je Aleksandar donio jednu od najtajanstvenijih odluka.
I 10 godina po majčinoj želji da uzme Makedonku
Kroz naš savez...
Grci i barbari...
neka budu spojeni u miru.
...najmoćniji čovjek svijeta uzima djevojku bez političke važnosti.
Zašto?
Neki kažu, zbog saveza s plemenima,
drugi, zbog želje za nasljednikom
A opet neki rekoše da se Aleksandar iskreno zaljubio
Tko je Roksana doista bila?
Nijedan od nas nije vidio dalje od tih crnih očiju
U ovu slavnu prigodu,
nazdravljam velikoj vojsci koja je toliko pružila.
U čast onih koji su s nama pošli pred sedam ljeta,
sve vaše dugove proglašavam plaćenim iz riznice!
A u čast svoje nevjeste,
moje krasne nevjeste,
priznajemo mnogim ženama koje dijele težak put s nama
vijeno prikladno dostojna braka.
A naši momci?
I naposljetku...
bozi od nas ne traže ništa manje no
da vašoj djeci s tim ženama darujemo grčku naobrazbu
i vojnu obuku pod našom zaštitom
kako bi postali novi vojnici našega kraljevstva
u Aziji.
Otac ti se zacijelo okreće u grobu. Nakon toliko vremena, kći planinskog poglavice...
Ovo plemensko vjenčanje smatraš legitimnim?
Zaboravljate da je moj otac za kraljicu uzeo barbarku?
Da, ali malo ih može reći da je to sretan brak.
Gdje je smisao? Uzmi je kao konkubinu.
Želim sina, vrag te odnio, Filotase.
Pola tvojih plemića imaju sestre koje bi bile sjajne makedonske žene.
Uzeti Azijku za kraljicu znak je dubokog poštovanja.
To će nas ujediniti više od svega.
To ne znači da jednog dana neću uzeti Makedonku.
Kao drugu ženu? Uvreda Makedonije!
Nikada naši ljudi neće djevojčinog sina prihvatiti za kralja.
Biti će dovoljno bijesni kad saznaju da njihovi muževi imaju druge žene u Barbariji.
Onda će naučiti!
Djevojka ima duha.
Odgojit će hrabroga sina.
Aleksandre,
riječ je o časti našega kraljevstva.
Točno! Što se može dobiti?
U Aziju smo ih došli kazniti za zločine. To smo postigli.
7 godina od kuće, sad lutamo od zabiti do zabiti,
u potjeri za nomadima, dok Makedonija vapi za ljudima!
Zašto? Da gradimo putove u Aziji?
Da tim ljudima dademo gradove?
Osnivati gradove i širiti se nije lutanje.
Koja korist za Makedoniju? - Bogatija je no ikad!
Gle što si im dao! - Čast tvojim godinama,
zaboravio si Gaugamelu, kad ti se raspalo krilo?
Kako se usuđuješ, Nearše?! - Za tebe general Nearh, dječače.
Aleksandar je previše raširio krilo! Ni moj otac...
ni bilo koji od vas nije mogao ništa! - Filotase!
Aleksandre, znam te od tvog rođenja.
Podržao sam te nakon očeve smrti.
Kao minimum, u ime Zeusa,
u znak poštovanja Vijeću koje te izabralo za kralja,
daj nam makedonskog nasljednika.
Makedonskog nasljednika.
Čujem jasno i glasno.
Nakon pira povedi dvije brigade u Babilon, gdje ćete, uzdam se,
ti i Antipater u Grčkoj održavati moje carstvo i snabdijevati ovaj pothvat.
Prezimit ću na sjeveru, s prethodnicom u Markandu.
Molim Apolona, shvati koliko si odstupio od očeva puta.
Prokleli te bogovi i tvoj Apolon!
Rat je ocu bio u krvi! Nije bio "zreo" i razuman kao ti!
On nije žudio za ratom ni tako u njemu uživao.
Vijećao je s drugovima, među jednakima, po makedonski.
Odluke nije donosio temeljem svojih žudnji.
Poveo sam nas dalje nego je on snivao!
Starče, mi smo u novim svjetovima!
Aleksandre, budi razborit!
Jesu li uopće trebali biti nama ravni?!
Dijeliti naše nagrade?
Sjećaš se Aristotela? Azijka?!
Što bračni zavjet znači rasi koja Grku nije održala riječ?
Zeusa mi i svih bogova, po čemu si bolji od njih?
Bolji nego doista jesi, i ti i oni s tobom?
Što mi najviše smeta nije nepoštivanje moje prosudbe,
nego prijezir prema svijetu kudikamo starijem od našeg.
Popij još nešto.
Ne bi li se trebao nakloniti kralju?
Izgledaš slabo kada ne prihvaćaš te običaje.
Shvaćam, dragi oče...
ali nije po Grčkim običajima. - Onda su Grčki običaji slabi.
Još mislim da smo dobro prošli u ovoj trgovini.
Moja kćer, Roxane...
bit će ti dobra žena.
Ubit će za tebe.
Gospodar neba...
i zemlje.
U čast ovog velikoga saveza...
ja Oxyartes, nudim ti ove darove.
Borit ćemo se za tebe.
Bit će krvavo.
Tko je medvjed?
Parmenion.
U potpunoj si kontroli nad svojim opskrbnim linijama.
Njegov je pesimizam zarazan.
Ali ostaje odan...
dok god je njegov sin sa nama.
Njezine mi oči kažu da joj je stalo do tebe,
možda i previše.
Po običajima moje zemlje,
oni koji vole previše, gube sve,
a oni što vole s ironijom,
traju.
Našao sam ga u Egiptu.
Čovjek koji mi ga je prodao reče da je iz doba obožavanja
sunca i zvijezda.
Vazda ću te smatrati
suncem, Aleksandre,
i molim se da tvoj san sja na sve ljude.
Želim ti sina.
Ti si velik čovjek.
Mnogi će te ljubiti, ali nitko tako čisto i duboko...
Ti njega voliš?
On je Hefaistion.
Hvala ti.
Tvoj dječak?
Puno je raznih načina da se voli, Roksano.
Dođi...
Ne!
Ne, ne.
Ne.
Ne bojiš se.
Prikladno.
Muškarac traži ženu navrh zemlje
i nalazi je.
Moj mit se ostvario.
Velik čovjek. 'Sikander?
Tebe sad ubijem.
Hajde.
Daj. Svrši!
Ja bih učinio isto. Umrijet ću kao glupan
zbog te ljubavi.
Moj život je sad tvoj.
Rodit ćeš mi sina.
Tko je žena koju zoveš svojom kraljicom? Brđanka?
Ti sa svojim porijeklom?
Već ima neprijatelje njezina snažna, nespretna priroda.
Ne miješaj nas.
Nikad nisam bila barbarka, kako je govorio Filip.
Mi smo Ahilejeva kraljevska krv.
Zeus je tvoj otac.
Shvaćam da ti donosi sreću,
no kako ti ona može pomoći?
Moraš znati da ona ne govori u tvoje ime...
koje je tvoje i samo tvoje.
Sačuvaj ga, taji ga...
no počuj kad ti kažem; djeluj, i to hitro!
Nakon 7 godina ljudi pitaju: "Tko je kralj Aleksandar?!"
Dala sam dovoljno dokaza da Antipater ruje protiv tebe.
Vrati se u Babilon i učvrsti središnjicu
ili dođi doma u Makedoniju i reorganiziraj se.
Ali ne juri za snovima dalje na istok.
O tome ovisi tvoj i moj život.
Upamti...
...ja jedino mislim na tebe.
I ti se suoči sa svojom dičnom sudbinom
i misli obzirno na mene.
Skrbi za mene.
Zaštiti me od svojih neprijatelja dok te nema
i zapamti zauvijek,
ja sam ta koja te voli više od svih.
Da bar nisi tek blijedi odraz srca moje majke...
Makedonija 10 godina prije
Trudna... već... Kurva mala.
U proljeće će je oženiti, za Dionizijeva festivala,
a kada se rodi prvi sin,
mili stric Atal Filipa će uvjeriti da dječaka imenuje
nasljednikom, a njega regentom.
A ti...
Tebe će poslati na nemoguć zadatak
protiv nekog čudovišnog plemena sa sjevera
i bit ćeš osakaćen u nekoj beznačajnoj borbi oko stoke.
A ja, bivša kraljica, bit ću usmrćena
s tvojom sestrom i ostatkom obitelji.
Želim da ponekad vidiš i svjetlo, majko.
Nije ti uzeo ništa bez čega već dugo nisi.
Napad je jedini način.
Objavi brak s nekom Makedonkom, odmah.
Dobij dijete čiste krvi, da bude njihovo, ne moje,
pa neće imati izbora nego da tebe učini kraljem.
Tu je još Kinani.
Euridika bi bila savršena, da je svinja od tvog oca nije oskvrnula prva!
Više ni riječi o ocu!
Čuješ? Više ni riječi.
Imaš pravo.
Oprosti.
Majka odveć voli.
Kome ću sada noću pjevati?
Da bar možemo više biti skupa.
Kao prije, kad si bio najmiliji dječak.
Nikada nije bilo vremena.
Otkako sam dijete, obučavaju me da budem vazda najbolji.
Jadno moje dijete, ti si poput Ahileja,
s prokletstvom veličine.
Uzmi od mene snagu.
Nikada ne brkaj osjećaje s dužnošću.
Kralj mora javno ugađati puku.
Znam... Ovog ljeta navršit ćeš 19 godina,
a djevojke već govore da ti je draži Hefaistion.
Shvaćam. Prirodno za mladića.
No pođeš li u Aziju bez nasljednika, sve riskiraš.
Hefaistion me voli kakav sam,
ne tko sam.
Voli? Voli?
Za ime Dioniza,
shvati kako razmišlja Filip,
Život ti je na tezulji!
Znam te stvari, Alexander. Nisi mu ništa.
Njegove su uhode u tvom najužem krugu!
Da se osigura da ne radiš protiv njega.
A ti još spavaš.
Nećeš preživjeti ovu godinu ako ne djeluješ!
Prestani!
Ja sam mu jedini dostojni sin.
Ti sluđena ženo.
Ne bi mi naudio.
Da Euridika i rodi sina, ne bi vladao prije 20-e.
Da. A tebi bi bilo 40.
Star i mudar, poput Parmenija, a Filipovom mladome sinu bit će 20.
Kao i tebi sada. Samo što će ga odgojiti on, njegova krv.
Ovako ti nikad neće dati prijestolje, Aleksandre.
Nikad!
Što želiš da učinim?
Što god je potrebno.
Gdje si izgubila razum?
Biti će građanski rat, klan protiv klana, kaos.
Da. I ti ćeš pobijediti.
Jer mladi vole poput bogova.
Zabranjujem ti da ikad tako razgovaraš sa mnom.
Takvog bi čovjeka zauvijek proganjale Furije!
Zašto se bojati Furija...
zbog ubojstva samozvanog nasljednika trona...
prije nego li on ubije tebe i tvoju majku?
Zašto mi ne vjeruješ?
Filip te nije želio.
Imao si problema sa disanjem...
i htio te je ostaviti u planini...
da ti ptice iskopaju oči.
Ti to ne znaš, dijete moje.
Lanice ne zna ništa o tome.
Lanice.
Ja sam bio tamo.
Lanice nije.
Ne, Alexander...
Zeus ti je otac.
Legla sam sa njim te noći u vjetru, kao sa ikojim smrtnikom.
Nikad nisam kao tada vodila ljubav.
Dosta.
Pola majki u Grčkoj dijele takvu izmišljotinu.
Upozoravam te majko.
Nemoj griješiti.
Ponašat ćeš se prema toj djevojci kao i prema svim njegovim ženama.
Ponašat ćeš se kao i uvijek.
Kao prva.
Pitam se...
jesi li ga ikada voljela?
Što?
Nikada nisam prestala.
SJEVEROISTOČNA PERZIJA 10 godina kasnije
Što je?
Molim za oprost, moj kralju.
Ne mogu biti dio toga.
Tko je to učinio?
Reci!
- Hermolaus!
Smrt tiranima.
Nisam to učinio!
Znam te i volim, oduvijek.
Nećeš naći čovjeka odanijeg od mene.
Zavjera je duboko potresla Aleksandra,
ne samo zbog sudjelovanja paževa a kojima je svoj san
dijelio prisnije, nego je umiješala Filotasa, druga iz djetinjstva,
kada je priznao da je par dana ranije informirao Filotasa...
o zavjeri.
Pamti me po onome što jesam.
Pamtim te, ali ne onako kako ti pamtiš sama sebe.
Ja i druzi tvoji drže da tobom ravna častohleplje.
Ne...
Svi smo osjećali da ima nečeg većeg od seksualne prepirke.
Alexander je želio istinu, a Filotasovim odgovorima falilo je vrijednosti.
Odvedite ga.
Alexander ga je tiho i brzo stavio na suđenje pred svoje plemstvo...
i bez obzira bio kriv za zavjeru ili je bio oportunist osuđen je za izdaju.
Osumnjičeni su pogubljeni.
Nitko nije branio Filotasa...
...ali nijedan od nas ga nikad i nije volio
i njegovu smo moć podijelili među sobom.
Prije smrti smo ga mučili da vidimo što zna Parmenije, njegov otac,
ali doznali nismo nikad.
Što s Parmenijem i 20. 000 vojnika što čuvaju zalihe,
to je bila puno osjetljivija stvar. Je li on bio nedužan
ili je odlučio djelovati dok mu starost ne umanji moć?
Ljudi će za svojim kraljem. - Aleksandar neće biti ondje.
Potreba je tražila da Aleksandar djeluje.
Zatvorio je tabor odmah nakon Filotasove optužbe.
Tada pođi, Antigone. I ti, Klite.
I to hitro.
Tri dana galopa odvela su Antigona i Klita Parmeniju.
Njegovi vojnici prihvatiše Parmenijevu krivnju
zaključivši da je glava obitelji odgovorna za ponašanje svih.
Mnogi od nas su se osjećali bolje bez pompoznog trna, Parmenija...
kad nas je Alexander svih velikodušno nagradio.
Klite! Antigone!
Parmenije!
Dođi, Aleksandre, odagnaj sjetu pićem.
Kad bi tugu barem žeđ utažiti mogla...
Od pobjede u bitci bolje je samo jedno, sine,
a to je okus nove žene!
Vidjet ćeš da je slađe od samosažaljenja.
Pauzanije, dosadan si.
Odlazi! - Našao sam ti pravu curu!
Kako ti je ime?
- Antigona.
Volim te, mali moj vraže. - I ja tebe, Klite.
Ne, molim te!
Spavat ću u grobu!
Dok sam živ, radije plešem!
Tko ti je novi prijatelj?
Evo ti ga!
Nemojte! Molim vas!
Zdravica!
Nazdravljam grčkim prijateljima i novome savezu!
Makedonija i Grčka jednake u veličini!
I Filipu, našemu kralju, bez koga taj savez ne bi bio moguć!
Atale, nemoj potrošiti sav zrak!
I napokon, nazdravljam kraljevu braku s mojom nećakinjom, Euridikom,
makedonskom kraljicom kojom se možemo ponositi!
Živjeli Filip i Euridika
i njihovi zakoniti sinovi!
Nemoj!
A ja sam pasji sin?! Hajde!
Tišina!
Zašutite, svi!
Ovo je moj pir, a ne javna tučnjava!
Ispričaj se, tako ti Zeusa, dok me nisi osramotio!
Braniš ga, a majku je nazvao kurvom i mene kopiletom?
Ja tebe sramotim?! - Slušaš kao tvoja mati!
Atal mi je sad obitelj, kao i ti!
Opreznije biraj rođake!
Neću skrštenih ruku gledati kako se sramotiš!
Vrijeđaš me! - Vrijeđam te!
Čovjeka nedostojna da liže tlo kojim kroči moja mati!
Pseto, osporavaš svoju kraljicu? - Sramotim?!
Nemam se čega stidjeti, derište drsko!
Oženit ću koga želim i imati koliko hoću sinova!
Ti i ona Harpija tu ne možete ništa!
Misliš da sve što kažem potječe od moje majke?
Poznajem njezino srce
i vidim je u tvojim očima!
Previše želiš ovo prijestolje!
Svi znamo da me ta vučica želi mrtva!
Samo vi dvoje snivajte, dječače!
To govori vino. Pusti malog, pričekaj do jutra.
Sada!
Zapovijedam ti
da se ispričaš svome rođaku.
Ispričaj se!
Meni nije rod.
Laku noć, starče.
A kad mi se mati preuda, pozvat ću te na njezin pir.
Kopile!
Pokori mi se! Ovamo!
Taj će vas čovjek povesti od Grčke do Perzije?
On ne može ni od ležaja do ležaja.
Van iz moje palače! Protjerujem te, kopile!
Iz sve zemlje. Ovdje nisi dobrodošao!
Ti nisi moj sin!
10 godina kasnije
U proljeće je prijeko prijevoja Hindukuša proveo 150. 000 vojnika
u nepoznato.
U njegovu snu bio je to obećani put na kraj svijeta.
Bili smo pokretno carstvo
tisuće kilometara dugo, do Grčke;
kuhari, arhitekti, liječnici, zelenaši i žene,
djeca, ljubavnici, kurve.
I ne zaboravite roblje,
anonimnu, pognutu kičmu te nove zvijeri.
Opustošeno ili prošireno, u dobru ili zlu,
nijedno okupirano područje više nije bilo isto.
Premda odan Roksani, sve je rjeđe zalazio u njen šator,
kada godinu, potom dvije nasljednika nije bilo,
što rani Aleksandrov veliki ponos.
Izvidnici kažu da je Zeus ondje prikovao Prometeja,
u jednoj od pećina.
Kažu da se tik nad njom gnijezdi divovski orao.
Valjda se svaku noć obara na Prometejevu jetru.
Pamtiš što nam je Aristotel pričao o tim planinama?
O, da.
Kad stignemo amo, osvrnemo se; na zapadu Makedonija
na istoku Vanjski ocean,
no bojim se da je svijet puno veći od bilo čijeg sna.
Svijet Titana.
Izviđači su istražili sve znane pute, Aleksandre.
Nema drugoga puta prijeko
osim na jug u Indiju.
Da smo bozi, te bismo zidine probili do Istočnog oceana.
Hoćemo, Aleksandre, za koju godinu ćemo se vratiti.
No ljudi najprije moraju vidjeti svoje domove.
Jesi li ti našao svoj dom, Ptolomeju?
Sve više i više mislim da će to biti Aleksandrija.
Barem je vruće.
Tebi se ondje svidjelo.
Žene vuku muške doma.
Ja tog osjećaja nemam. - Ti imaš Babilon,
kamo tvoja mati očekuje da je pozoveš.
Da, imam Babilon.
No sa svakom zemljom, granicom koju prijeđem,
otkrivam novu tlapnju.
Osjećam da će Smrt biti posljednja,
pa ipak tjeram jače i jače
da dosegnem taj dom.
Kamo ode naš orao?
Moramo dalje, Ptolomeju,
dok ne pronađemo kraj.
INDIJA
Indija, zemlja gdje se rađalo sunce,
navodno bogatija i od Perzije,
nikada istražena niti pokorena.
Od početka se trudio da ujedini zemlju bez središta.
Kraljevi koji su rovarili jedni protiv drugih,
labirint plemena, tjerana fanaticima i filozofima
da umiru na tisuće za svoje neobične bogove.
Vidjeli smo stvari o kojima nismo ni sanjali i jedva ih mogli opisati.
Vidjeli smo ptice koje su mogle govoriti i ljude koji nisu.
Krateros u prethodnici borio se protiv dlakavih ljudi
niska rasta, koji su živjeli u krošnjama.
To su životinje!
Dok ih Hefaistion ne uvjeri da su to životinje koje oponašaju ljude
i imaju svoju kožu.
To su pleme zvali "majmun".
To je majmun.
Ali vidjeli smo malo razlike među plemenima koja su tamo živjela.
Pogledaj mu ruke. - Slične našima.
Zdravo, mali čovječe.
Govoriš li? - Ne, ali pjevaju i stvaraju zvukove...
sa krova šume.
Vidjeli smo ljude koji hodaju goli u javnosti...
i provode sate gledajući i radeći ništa.
Neki su živjeli i 200 g.
Onda je došla kiša.
Još ne vidjesmo vodu što pada od bogova
60 dana i noći.
Dobar posao danas.
Pobrini se da su žene i djeca nahranjeni.
Budi pametan, Mahate!
Što će ti reći sin?
Čovječe, što si stariji, to si jači!
Da, kralju. Daj mi konja, Aleksandre,
da budem uz tebe.
Sve je trulilo na toj kiši...
i ljudi su jadno umirali od malih zmija...
koje su bile posvuda u toj zloj zemlji.
Što je, momče? - U vrat...
Drži se, Dimnuse.
Budi hrabar!
O, Zeuse...
Potrage za zlatom i slavom nestade kad smo shvatili
da ih uopće nema.
Krv je uzavrela.
Poklali smo sve Indijce koji su se opirali
a kako voda bje zagađena, pili smo jako vino.
Krećući se na jugoistok,
Aleksandar je pokorene zemlje vraćao poraženima
kako bi od njih načinio saveznike.
Vojska je tome bila nesklona i stala se pitati
jesmo li ovdje zbog bogatstva ili to Aleksandar...
sluđen oponaša Heraklovu slavu?
Jednu stvar vojska zna brzo u svojim kostima...
na koju stranu pušu bogovi.
Poljubi ga!
Živio Bagoas!
I bog moje majke, Dionizije,
koji je, po našim indijskim saveznicima, ovuda putovao prije Herakla,
pred nekih 6000 godina!
Živio junak!
Živio!
Roksano?
Gubiš obraz.
Indijci su niski, zli ljudi!
Ne trudiš se shvatiti ih.
Trudim se.
No ovoliko znam, Aleksandre...
U Perziji si veliki kralj.
Ovdje te mrze.
Vratimo se u Babilon.
Ondje si jak.
O tome ćemo kasnije.
Da, kasnije.
Pričati.
Doći ću... noćas.
A ja ću čekati.
Laku noć, moj kraju.
Dođi, Alexander, pij sa nama.
Sjećam se dana kada si mrzio što tvoj otac pije.
Sad znam zašto.
Dionis je heroj.
Ali i razbijač uma.
Uništava nam samo-kontrolu.
Samo-kontrola je ljubavnik, predugo to znam, Ptolomeju.
I uspjeh za kojeg smatram da je iskvaren kao i neuspjeh.
Ali Dionis, blažena mu duša...
oslobađa me od mene samog.
I tako mogu dalje.
Ja sam jednostavno, Alexander.
Nazdravljam Bagoasu!
I 30.000 krasnih perzijskih momaka
koje obučavamo za borbu u ovoj velikoj vojsci!
I sjećanju na Filipa!
Da je bar poživio da vidi kako mu se Makedonci
preobraziše u lijepu vojsku!
Živio Filip! Pravi junak!
Živio Klit i njegovo novo mjesto satrapa od Baktrije!
Kićeni način da to kažeš, Ptolomeju.
To je mirovina i progon nakon 30 godina službe.
Progon?
Od čega?
Od moga doma, Makedonije.
Mogao si me pitati gdje bih želio provesti ostatak života.
Upravljanje ovom velikom provincijom je progon?
Je li Veličanstvo ikome od najbližih drugova dao
provinciju tako daleku od doma?
Znači nećeš baš biti dobar satrap, Klite.
Neka bude!
Bolje da trunem u makedonskim prnjama
nego da blještim u istočnjačkoj raskoši.
Neću se klanjati poput tih ulizica oko tebe!
Hefaistion, Nearh, Perdikas!
Kao guverner jedne od najjačih satrapija,
nisi pomislio, ako mi se perzijski podanici
klanjaju, to je možda njima važno?
Zahtijevam li da Grci čine isto?
Primaš grčke žrtve kao Zeuseov sin, zar ne?
Samo kad se nude.
Zašto ne odbiješ isprazna laskanja?
Kakva je to sloboda klanjati se tebi?
Ti se klanjaš Heraklu. On je bio smrtnik,
a ipak sin Zeusov.
Kako se ti tako mlad uspoređuješ s Heraklom?
Zašto ne bih?
U svoje sam doba postigao više,
putovao jednako, a možda i dalje.
Heraklo je to učinio sam!
Jesi li ti sam pokorio Aziju?
Tko je skovao azijsku invaziju?
Možda tvoj otac?
Ili možda njegova krv više nije dovoljno dobra?
Zeus-Amon, je li? - Vrijeđaš me, Klite!
Rugaš mi se obitelji! Pripazi!
Tvoj se otac nikad ne bi sprijateljio s barbarima
ni tražio da ratujemo s njima kao s jednakima!
Zar više nismo dobri?
Sjećam se doba kad smo mogli razgovarati ravno u oči!
Nije bilo ovog grebanja i puzanja!
Sjećam se doba kada smo lovili...
hrvali se na podu.
Sad ih ti ljubiš,
uzimaš barbarsku jalovu ženu i nju zoveš kraljicom?
Hitro odlazi, Klite, da si ne upropastiš život.
Tvoj se veliki ponos više ne boji bogova?
Ova vojska... ona je tvoja krv, momče!
Bez nje nisi ništa!
Više ne služiš svrsi pohoda.
Mičite mi ga pred očima! - Ja ne služim svrsi?
A kad sam te kao štenca spasio kod Gaugamele?
Što da sam te ostavio da umreš?
Hoćemo li se sada još morati pariti s majmunima?!
Zovite stražu! Uhitite ga zbog izdaje!
Tko je s njim?
Tko je s njim?!
Oca Zeusa zovem za svjedoka!
Zovem te na suđenje pred njim!
Vidjet ćemo koliko je duboka izdaja!
Drž'te ga!
Pogledaj se! Veliki Alexander.
Skriva se iza bogova!
Ili si prevelik da se sjetiš čiji sam život spasio?
Veći sam čovjek nego ćeš ti ikada biti! - Mičite ga!
Kakav si ti tiran! Zli tiranin si postao, Alexandre.
Spominješ zavjere protiv tebe? A jadni Parmenije?
Van!
Služio te dobro. Vidi kako si mu vratio.
To je bilo podlo! Zar se ne stidiš, licemjeru?
Nezahvalniče! Nitko, ni moj najveći neprijatelj nije tako razgovarao sa mnom.
Despote! Lažni kralju!
Ti i tvoja barbarska mater živite u sramoti!
Klite...
Ne...
Dajte da prođem.
Ja sam kraljica!
Želim ga vidjeti. Čekam tri dana.
Ne želi nikoga, ni tebe.
Treba me! - Ne, ne treba.
A tebe treba?
Hefaistione, griješiš!
Vojsci treba da je razuvjeriš.
Da, kao stara ljubavnica kojoj opraštaju, ali nikad ne zaborave.
Bio je pijanica. - Bio mi je prijatelj.
Njegova sestra me je odgojila.
Kako sam joj se odužio.
Dva brat mrtva od moje ruke.
Njena zadnja preostala krv.
Što će nego jadikovati nad danom moga rođenja?
Najbolje znaš
da velika djela čine oni koji uzmu i nikad ne požale.
Ti si Aleksandar!
Žal i tuga samo će te uništiti.
Zar sam postao toliko drzak da sam slijep?
Ponekad je drsko očekivati najbolje od svih.
Znači Klit je govorio istinu. Postao sam tiranin.
Ne.
Možda stranac.
Otišao si predaleko.
Više te ne razumiju.
Govore o Filipu sada...
kao da sam prolazni oblak...
kojeg će uskoro zaboraviti.
Podbacio sam...
potpuno.
Ti si smrtnik.
I oni to znaju.
Opraštaju ti, jer ih činiš ponosnima na sebe.
Filip je jednom rekao...
da je tiran u svima nama.
Da čeka, smiješan u našem pepelu.
Nisam ubio zbog vina.
Nego zato jer sam to želio.
MAKEDONIJA 9 GODINA RANIJE
Filip, kralj Makedonije
i vođa Grka.
Cijeli život čekam da Grci puze pred Makedoncima.
Danas je taj dan.
Već govore: "Filip je bio sjajan general,
no Aleksandar je jednostavno velik."
No ako me ikad opet uvrijediš, ubit ću te.
Nedostajao si mi. U proljeće, Perzija!
Zapovijedat ćeš konjima zdesna.
Čast mi je oče. Ne bih to propustio za sve zlato!
Koje ćeš jednoga dana imati!
Proglasiti se trinaestim bogom...
Jadni moj Filip, sišao s uma od toliko vina.
Veličanstvo... - Atale...
Nadam se da princ uživa koliko i naš regent.
Jako je umoran.
Pauzanije, dovedi ostatak straže! - Kraljevska straža!
U arenu! Stupaj!
Bez straže, Veličanstvo? Posvuda svjetina i Grci? - Klite.
Moj Klite.
Ovom čovjeku uvijek možeš vjerovati!
Budi s njim kao sa mnom i on će ti čuvati leđa.
Da, oče.
Moji su ljudi danas dovoljna straža.
Neka Grci vide kako mogu hodati kroz svoj narod,
pa neka me onda zovu tiraninom!
Dovedi glavnu stražu tek kada uđem.
Pazi da vino cijeli dan postojano teče, da me vole!
Nisu ti rekli? Ulazim sam.
Doći ćeš sa glavnom stražom.
Hajde.
Oče, najbolje da pođem s tobom.
Hoćeš da svijet vidi kako si moj nasljednik.
Ona to želi?
Ne budi stalno tako povrijeđen, budi muško!
Budi sretan što si nakon svega danas uopće ovdje!
Tako mi Herakla i Zeusa, jednom me bar poslušaj!
Hrabro, oče, i kreni, pa se ss svakim korakom
prisjeti svoga junaštva.
A sad naš voljeni kralj Filip,
u čiju čast započinju svadbene igre.
Pauzanije, rekoh ti...
Tko ti je novi prijatelj?
Evo ti ga.
Nemojte! Molim vas!
Kralj živi!
Aleksandar, sin Filipov!
Blagoslovili ga bozi!
Sada si kralj. Kralj!
Blagoslovili ga bozi!
Alexander!
INDIJA 9 godina kasnije
Slamate mi srce.
Strah.
Jasno da se bojite.
Svi se bojimo. Još nitko nije pošao ovako daleko.
I još tjedan dana dok ne ophodimo ocean, put kući.
Sagradit ćemo flotu i zaploviti Nilom u Egipat!
A iz Aleksandrije kući za koji tjedan.
Ondje ćemo se opet naći s voljenima
da podijelimo svoje blago i priče iz Azije
i uživamo u vječnoj slavi za sva vremena!
Za Aleksandrom!
Što?
Tišina? - S tobom smo.
Kraterose?
Još jedan.
Moj kralju.
Borac sam.
Ne dopuštam jadanje, neću ga dopustiti u postrojbama.
No izgubio sam puno ljudi.
Mlade, koji nikad nisu bili sa ženom.
Neki umrli od bolesti.
Neki zaklani kod Skitije uz obale Oksusa.
Neki umrli dično.
Neki jednostavno nisu imali sreće.
Ali su umrli.
Pred 8 godina krenuo sam s 40.000
i za tobom stupamo više od 15.000 kilometara.
Po kiši i suncu borili smo se za tebe.
Neki od nas imaju 50 bitaka.
Pobili smo mnoge barbare.
I kad se sad osvrnem, koliko lica vidim?
A sad hoćeš da krenemo na nova majmunska plemena.
Priča se o tisućama slonova čudovišta i 100 rijeka!
Kraterose! Dobri Kraterose!
Ima li tko bolji od tebe da govori, plemenitiji?
No znaš da sam pun ožiljaka i da su mi sve kosti lomili.
Mačem, nožem, kamenom, katapultom i batinom. S vama sam dijelio sve teškoće!
Jesi, kralju, i zato te volimo!
Ali, Zeusa mi, previše je mrtvih!
Ti nemaš djece, Aleksandre,
a mi smo ponizni ljudi, ne bismo ljutili bogove. Samo želimo
vidjeti našu djecu i žene, našu unučad, posljednji put,
prije nego priđemo braći u kuću tame zvanu Had!
Da, imaš pravo!
Bio sam nemaran.
Trebao sam veterane vratiti prije, i hoću!
Prvi se vraćaju Srebreni štitovi.
Potom svaki koji je služio sedam godina, uz punu mirovinu iz riznice!
Cijenjene, bogate, voljene,
žene i djeca štovat će kao junake do kraja vaših života
i uživat ćete u spokojnoj smrti!
Ali ti snivaš, Kraterose!
Tvoje jednostavnosti nestade kad si uzeo Perzijanku
i napunio vreće pljačkom i blagom,
zaljubivši se u sve što muškarce uništava!
Zar ne vidite?
I znate kao i ja,
kad godine prođu, uspomene se usmrde
a sve pobjede izblijede,
vječno će se pamtiti da ste u Aziji ostavili kralja!
Jer ja nastavljam sa svojim Azijcima!
Šakali te onda odnijeli! - Idemo za tobom, a ti nas odbacuješ!
Želimo doma.
Dosta nam je slave.
Želimo prije smrti vidjeti žene i djecu!
Ja imam djecu koju nisam ni vidio!
Želim vidjeti djecu!
Ja plaćam za vašu kopilad, sebi nisam uzeo ništa.
Od vas samo tražim još jedan mjesec.
Sramota! - To ti je kralj!
Što bi ti rekao otac?
Poveo sam vas dalje nego je on ikad sanjao! - Predaleko!
Pa idite onda! Hrabrost ću potražiti od barbara!
Idem na istok!
Želi da pomremo, da nitko ne spomene njegove zločine!
Tko je to rekao?! - Nikad nećemo stići u Makedoniju.
Kukavice, istupi! Optuži me javno! - Zašto? Pa da nas ubiješ?
Sine Zeusov! - Blatiš pravu uspomenu na oca!
Ili si i njega ubio kao i Klita? - Sakrij se u rulji, jer ću ti oduzeti život!
Uhitite ga!
I njega! Da! I lajavca Demetrija!
Mene zoveš ubojicom? Nemam krvi na rukama!
I njega! Doznat ćeš da bol izdaje!
Rugaš se mojoj sramoti za Klita!
Nakon svega što sam za vas učinio, svinje!
Kukavice! Izdajice!
Navalite! Gdje su vam bodeži?!
Ugušivši pobunu i smaknuvši vođe,
nije učinio ništa što u ratu ne bi učinio svaki general.
No vojska se očito podijelila
a Aleksandar više nije bio omiljen kod svih.
Nastavi je dalje, na jug prema vanjskom oceanu.
Priznajem razočaranje.
Pogotovo na ove izvještaje o tvom polasku na Istok.
Znaj da su ti osjetila spaljena ponosom.
Ipak, živio sam dosta dugo...
da pitam...
kako su ostali uložili toliko emocija u to da te ne poštuju.
Mogu se samo nadati da ćeš nastaviti ono što si počeo kao dječak od 12 godina.
Budi taj čovjek uvijek, Alexander, i nećeš pogriješiti.
Možda i dokažeš ovom starom materijalistu...
kao što si mi uvijek govorio:
Sanjar poslije svega.
Mirno.
Zajedno smo jaki poput bogova.
Štitite se ljevicom, napadajte snažno desnicom.
Strah je trulež, gubitak vremena!
Štitovi u vrstu!
Borbeni položaj!
Naprijed!
Sjekači, pripremite noževe!
Za mnom!
Štitovi mirno!
Hajde, Makedonci! Zašto zaostajete?
U trojke! Pregrupiraj se i opkoli!
Drži crtu!
Opkoljeni smo! - Moramo držati!
Ne, konjica za mnom! - Za Aleksandrom!
Napad! Napad!
Falanga ugrožena!
Meleagre, Javi Farnaku, smjesta natrag u središte!
Nađi Hefaistiona uz rijeku i dovedi konjaništvo!
Moramo do Kraterosa dok ne bude prekasno!
Hafaistione, u sredinu!
Jašite, Makedonci! Jašite!
Cenuse, bježi odande!
Ne!
Konji ne žele. - Onda pješice!
Povlači se! Povlači se!
Hajde, Bukefale!
Ne boj se, prijatelju.
Bukefale.
To je samo sjena.
Bukefal i Alexander.
Ti i ja skupa, posljednji put.
Nije li krasno živjeti izuzetno hrabar
i umrijeti živeći u vječnoj slavi?
Hajde, Makedonci! Zašto se povlačite?
Želite li živjeti vječno? U ime Zeusa, napad!
Napad!
Aleksandre!
Kralj je pao! - Naprijed kralju!
Bijaše to najkrvavija od svih njegovih bitaka.
Čisto klanje
Više nikada nismo bili muževi.
Makedonija 9 godina prije
Van...
Idi.
Kako se tako besramno ponašaš u javnosti?
Jer je tako suđeno.
Nisam tako želio postati kraljem.
Nitko tebe ne krivi. - Već me krive iza leđa! Potajno!
Kleveta nije moć. - Sramota jest?
Tko mi je ubio oca?
Reci mi.
Reci ili ću ti suditi za ubojstvo.
Pauzanije. - Imao je pomoć!
Ti si mu pomogla?
Ne, nikad.
Zašto? Zašto bih?
Toliki su to htjeli. Grci, Perzijanci, ljudi...
Bila bih šokirana da bogovi nemaju veze sa tim.
Ironično, na kraju...
dječak kojeg je utro vratio je uslugu.
Ti su luda! Prokleta!
Pustila si Furije, a ne slutiš im moć!
Tko sad pretjeruje?
Premda je to bila želja tvoga srca...
Laž! Bio mi je otac, volio sam ga!
Nije ti bio otac! S njim te ne veže dug krvi!
Samo lažeš i lažeš!
Tolike si iznjedrila, kao čarobnica! Buniš me!
Pogledaj se.
Ti si sve što on nije bio.
Bio je grub, ti si profinjen.
Bio je general, ti si kralj!
Nije mogao vladati sobom,
ti ćeš vladati svijetom.
Svi te bogovi proklinju dok ovako govoriš.
Toliki ponos, a ni suze za mužem.
Suze... za njim?
Što ti znaš o Filipu?
Ne, Aleksandre, Zeus je tvoj otac.
Ponašaj se tako! - Prvim ću ukazom ubiti tebe!
Ubila si me još u kolijevci!
Rodila si me u vreći mržnje,
koju imaš za jače od sebe, za muškarce! - Učila sam te srcem, Aleksandre!
Zeusa mi i Dioniza, postao si prekrasan!
Vražja ta tvoja čarobnička duša!
Tvoja duša je moja, Aleksandre.
Ne!
Oduzela si sve što sam volio i učinila od mene sebe!
Prestani! Ponašaš se kao dječak!
Ti si kralj, ponašaj se tako.
Bar jednom, Parmenije je uz nas.
Smakni Atala, zaplijeni mu zemlju i iskorijeni obitelj.
Euridiku? Nikad.
Smij se, čudovište!
Slamateljice srca!
Kako ćeš takav proživjeti godinu dana?
Ništa nisi naučio od Filipa? - Ne. Samo od tebe, majko.
Najbolje.
Što sam učinila da me toliko mrziš?
Jednoga dana to ćeš i shvatiti,
no u srcu nosim jedino tebe.
Znam što ti treba.
Sad je trenutak.
Bogovi te vole.
Veliko bogatstvo, moć, osvajanja,
sve što žudiš, svijet je tvoj!
Uzmi ga!
Uzmi ga...
Više nikad nije vidio svoju majku
I dok se borio protiv sjevernih plemena,
Olimpijada je dala ubiti Filipovu ženu i dojenče.
Iz potrebe, on je smaknuo njezina strica Atala.
On živi! Aleksandar!
Ljudi Makedonije,
idemo kući!
Što?
Idemo kući.
Život mu je trebao skončati u Indiji,
no to je mit.
U životu, Heraklo je umro od otrovne košulje koju mu greškom dade ljubomorna žena.
Veliki Zeus...
odajemo ti žrtvu u krvi.
Gledaj blago na naše korake ka domu...
i smiješi se nad našim povratkom.
Neka svi koji poslije nas dođu ovamo znaju, kada vide ovaj oltar...
da su Titani jednom bili ovdje.
Prinijevši žrtve bozima na kraju velikog putovanja,
Aleksandar pozdravi Istok i povede vojsku ravno na Zapad
preko velike Gedrozijske pustinje,
tražeći najkraći put u Babilon.
Tu je bespomoćno gledao kako mu se vojska raspada.
Ne od ljudskog neprijatelja...
nego od prirode.
Do danas nitko ne zna koliko je ljudi umrlo.
Bijaše to najveća greška njegova života.
I kada je ušao u Babilon nakon 6 godina na Istoku,
Aleksandar je opet plijenio maštu svijeta uzevši još dvije žene.
Sada je Alexander imao tri žene, dvije ljubavnice...
svadljivu majku i turbulentnu Grčku...
sumnjivu odanost u nekoliko pokrajina...
generale koji preispituju svaku njegovu odluku.
I povrh svega, jogunastu novu vojsku sastavljenu od 10 Azijaca na svakoga Grka
sve držeći na okupu sa tankom niti.
Ponovno su očitavali. Luka može biti duboka 6 metara.
Imamo i drugo mišljenje od Feničana. Ide dublje
Alexandre. Prešli smo 12000 talona samo na drvo za ovu flotu.
A troškovi oklopa su zapanjujući.
Neka, vratit ćemo. - Kako?
Naš oklop... Naša riznica...
Sa našom budućnošću, naš najbolji kapital.
Ionako sumnjam da Feničani mogu ispuniti drvnu kvotu na vrijeme.
Možda da krenemo sa manje brodova ili da odgodimo do proljeća...
Neće biti odgoda.
Ptolomeju, kako napreduje knjižnica. Drva se ruše dok razgovaramo.
Dobro. Ne smijemo zaboraviti knjižnicu.
Želim knjižnice.
Ali sinoć je... - Voda, Veličanstvo.
Pomiješao ju je s vinom.
Ali kako je moguće?
Tifus, iz Indije?! - Ništa ne brinite,
bit će dovoljno par noći odmora. Ali bez vina i hladne piletine...
Doktore.
Bolje mi je.
Uskoro ću ustati.
U proljeće krećemo za Arabiju, ali ne bez tebe.
Arabija...
Nekoć si me odijevao poput šeika,
mahao svojim drvenim mačem.
Jedini mi ti nisi dao da pobijedim.
Jedini si ti bio prema meni iskren.
Spasio si me od mene samog.
Molim te, ne napuštaj me, Hefaistione.
Sjećam se mladića koji želi biti Ahilej
i onda ga nadmašio.
I što je onda bilo?
U naš mit vjeruju samo mladići.
Ali kako divan bijaše taj mit. - Posežemo... padamo.
O, Hefaistione!
Brinem za tebe bez mene. - Ja sam bez tebe ništa!
Daj, bori se!
Zajedno ćemo umrijeti!
Imat ćemo djecu sa našim ženama i sinovi će nam se zajedno igrati kao i mi nekoć.
Tisuću brodova poslat ćemo odavde.
Obići ćemo Arabiju i zaploviti zaljevom u Egipat.
Ondje ćemo načiniti kanal kroz pustinju u more.
A onda dalje u Kartagu. A veliki otok Sicilija plaćat će velik danak.
Poslije toga rimsko pleme, dobri borci! Potući ćemo ih
i istražiti sjeverne šume,
pa do Stupova Heraklovih do Zapadnog oceana!
I onda, jednog dana, narodi će se miješati, putovati.
Spojit će se Azija i Europa.
A mi ćemo ostarjeti, Hefaistione,
gledajući s balkona taj Novi Svijet.
Hefaistone?
Ne!
Gdje je taj liječnik?! - Ne mogu objasniti, Veličanstvo!
Nije moguće, tako mi Apolona! - Smaknite ga!
Smjesta ga vodite i smaknite!
Dođi... - Lažovi! Mrzili ste ga! Svi!
Van! Van, smjesta!
Nestani!
Van, Harpije! Van!
Opet si pijan?
Odlazi. - Mrtav je.
Tko? - Mnogi su ga mrzili,
no sumnjam da bi se drugi drznuli!
Hefaistion mrtav?
Jesi li lud?!
Jesi li lud?
Oduzela si mi sve što sam volio!
Sve ti Furije proklele dušu! Pokori se!
Aleksandre! Nosim tvoje dijete!
Nosim ti dijete!
Dijete.
Aleksandre, mužu, kralju! Imamo sina!
Jadni moj nevoljni sine.
Da me više nisi taknula!
Ne!
Posljednja zdravica...
...prije zore.
Mojim starim prijateljima.
I mitovima!
Da! Hajde! Dovrši!
Za iduću zoru.
Da, dođi...
Ove biljke su iz Delfija.
Spasile su moga brata.
Odmaraj se. - Hvala.
Volimo te.
Alexander.
Volimo te...
i tvoje sjeme.
Krećite se.
Da dođi.
Dođi u Babilon. Čekam te. Voli te tvoj jedini sin.
Za ljude.
Bagoas.
Možeš me malo poduprijeti?
nikad nisam bio ovako besposlen.
Flota nikada neće biti gotova do proljeća. Moram ići.
Dao si mi sve.
I ti si meni dao...
najsretnije vrijeme moga života.
Sreća. Što je sreća?
Kada su ti je um i tijelo napeti do pucanja...
nemaš misli za dalje.
Tada pogledaš nazad...
i eno je, sreća.
U učinjenom.
Ipak si me učinio tako sretnim.
Gotovo je, Bagoas.
Gotovo je.
Tvoj sin, Aleksandre!
Čekajte.
Čekajte!
Lešinari! Čekajte.
Imamo njegovog sina.
Još samo tri mjeseca!
Molim te, poživi!
Vojska će se podijeliti.
Bez tvojih zapovijedi, bit će rat.
Aleksandre, preklinjem te. Reci, tko?
Tko će vladati velikim carstvom.
Koga želiš? Aleksandre, preklinjem te.
Mitovi postaju stvarni.
Zeus ti je otac!
Molim reci, tko?
Što je rekao?
Najboljemu.
Rekao je: "Najboljemu."
Ne, rekao je: "Krateros."
Zašto bi rekao Krateros?
BABILON, PERZIJA LIPANJ 323. PRIJE KRISTA
10. lipnja, mjesec dana prije 33. rođendana,
Aleksandrovo srce napokon je posustalo
i, kako se zavjetovao, pridružio se Hefaistionu.
No u kratkome je životu bez sumnje postigao
mitsku slavu pretka Ahileja, pa i veću.
Olimpijini grijesi u ubojstvu njegova oca
po meni su vjerojatnost.
Za njega su bili breme.
Aleksandar je odveć ljubio slavu da bi je preoteo.
No po krvi i samo po njoj bio je kriv.
Ne!
Tijelo ostaje u Babilonu!
U roku od sata, potukli smo se kao šakali oko tijela.
Započeli su svjetski ratovi. Trajali su povremeno 40 godina,
Kasandar u grčkoj, Krateros i Antigon u Zapadnoj Aziji,
Solukas i Perdikas na istoku, ja u Egiptu,
dok njegovo carstvo nismo podijelili na četiri dijela.
Nismo divljaci!
Mislim da bi Alexander bio razočaran sa nama.
Prirodno, glasine su kružile da je otrovan od jedne frakcije svojih generala ili druge
ali istina o tome nikada nije izašla na vidjelo.
Kasander je to pokazao sa njegovim lažnim dnevnicima...
pokazujući Alexandera kao bolesnog nadutog pijanca.
Mnogi su vjerovali, da makne sumnje sa sebe.
Aleksandrija 40 godina kasnije
Kasandar je dokazao volju za vlašću
kada je sedam godina kasnije dao smaknuti Olimpijadu.
A tijekom idućih 12 godina
pošlo mu je za rukom posve zatrti Aleksandrovu lozu
otrovavši Roksanu i 13 ljeta starog Aleksandrova sina,
pravoga nasljednika carstva.
Ali i Roksana, kao i Olimipija...
igrajući po strogim pravilima, podržana od nekoliko generala.
Danima nakon Alexanderove smrti dala je otrovati Stateira.
Dovoljan razlog da neki povjeruju...
da je ona iza iznenadne smrti.
Ali to je nedokazano u mojem umu.
Bagoas je potpuno nestao...
mudar potez, možda.
Ali reći ću da je njegova ljubav i privrženost prema Alexanderu...
bila neupitna i izuzetna.
Sada sam ja čuvar njegova tijela...
balzamiranog ovdje po Egipatskim običajima.
Pratio sam ga kao Faraon, i sada vladam 40 godina.
Imam dvoje sinova, oba ljubomorna na jedan na drugog.
Ali odrast će i postati dobri očevi i muževi.
I vjerujem da će biti pošteni u svojim poslovima.
Ali nikada neće vidjeti...
veliki juriš konjice kog Gagamela...
ili planine Hindukuša...
kada smo sa vojskom od 100000 ljudi prešli u Indiju.
Bio je bog...
ili najbliže božanstvu od svega što sam znao.
Tiran lako su povikali. Nasmijao sam se.
Nijedan Tiran nije vratio toliko nazad.
Što oni znaju o svijetu, ti školarci?
Potreban je snažan čovjek da vlada.
Alexander je bio više, bio je Prometej, čovjekov prijatelj. Promijenio je svijet.
Prije njega bila su plemena...
A poslije, sve je bilo moguće.
Odjednom se pojavila ideja da bi svijetom mogao vladati jedan kralj...
i da bi bilo bolje za sve.
18 velikih Alexandria izgradio je po cijelom svijetu...
Bilo je to carstvo, ne zemlje i zlata, nego misli.
Helenska civilizacija...
otvorena svima.
No istina nikada nije jednostavna
ili ipak jest.
Istina je, ipak smo ga ubili.
Pristali smo šutnjom.
Jer nismo mogli dalje.
Čemu da se nadamo, osim da nas odbaci kao Klita?
Da blago predamo azijskim ulizicama koje smo prezirali?
"Miješenje rasa", "sklad"...baš!
O, pričao je on o tome.
No radilo se o Aleksandru i nekom novom pokorenom narodu.
Nikad nisam vjerovao u njegov san.
Nije nitko od nas.
To je istina njegova života.
Sanjari nas iscrpljuju.
Moraju umrijeti da nas ne bi pobili svojim vražjim snom!
Ma baci to sve, Kadmo.
Gluposti stare lude.
Napiši... "Umro je od groznice, oslabljen."
Da, veliki faraone.
Mogao je ostati u Makedoniji, oženiti se i imati obitelj.
Umro bi kao slavan čovjek.
Ali to nije bio Aleksandar.
Cijeli život borio se da se oslobodi straha.
I tako, samim time, postao slobodan,
najslobodniji čovjek kojega sam znao!
Njegova je tragedija bila u sve većoj samoći
i nestrpljivosti onih koji nisu mogli shvatiti.
I ako je njegova žudnja
da izmiri Grke i barbare završila neuspjehom,
eh, kakav neuspjeh!
Njegov je neuspjeh nadvisio tuđe uspjehe.
Živio sam...
Živio sam dug život, Kadmo.
No slava i pamćenje ljudi
uvijek će pripadati onima koji slijede velike vizije.
A najveći od njih je onaj kojeg sada zovu
"Megas Alexandros".
Najveći od svih.
Tijekom vremena, velika Aleksandrijska knjižnica uništena je u seriji požara.
Ptolomejovi memoari Alexandera, zajedno sa
mnogim sjećanjima antičkoga svijeta, izgubljeni su.
720p-SEPTiC prilagodba: M4r1n
Preuzeto sa www.titlovi.com