Te olette varmaankin Margot. Nimeni on Marian Clark.
Olen pitänyt huolta talosta ja isästänne näiden viime päivien ajan.
Olen pahoillani, että soitin niin kiireellisen asian takia -
mutta tilanteesta on tullut vaikeasti käsiteltävä.
Te olette varmaankin Blake. -Päivää, neiti..?
Clark. Isoisänne puhui paljon teistä -
ennen kuin hän... No, on parasta, että tulette sisälle.
Se vanha änkyrä siis hengittää vielä.
On hän peremminkin voinut, mutta teitä ilahduttanee, että hän lepää nyt.
Ilahduttaa kauheasti.
Pane laukut siihen. Haemme ne sitten.
Blake, älä kuhni siellä.
Aubrey asuu ylimmässä kerroksessa. Saatte käyttää Clemonte Hallia itse.
Isoäiti oli saman näköinen. -Hän on maannut tuossa melkein viikon.
Ei hän paljoa paremmin voinut ennen viimeisintä kohtausta -
mutta hän jaksoi ainakin liikkua talossa omin voimin.
Hoitaja paralla oli rankkaa, mutta sitä pulmaa teillä ei ole.
Missä hoitaja on nyt? -Hän lähti.
Hän sanoi pelkäävänsä herraa, että hän on kammottava...
Hän ei uskaltanut olla yksin talossa hänen kanssaan.
Yritin pyytää häntä jäämään kunnes löytäisimme uuden, mutta ei.
Te olette viimeinen toivomme. -Puhuuko hän ollenkaan?
Ei ääntäkään moneen päivään. -Mutta onhan hänellä puhekyky tallella?
En tiedä, miten paljon tiedätte isänne sairaudesta.
Hän on mieleltään heikentynyt, ja alamäkeä on jatkunut kauan.
Kun hän puhuu, hän puhuu sekavia.
Hän ei tiedä kenelle puhuu, missä hän on, eikä edes kuka hän on.
Kuuleeko hän meidät? -Vaikea sanoa.
Jos hän paskantaa sänkyyn, minä en siivoa sitä. Sinä saat tehdä sen, Blake.
Jessus, äiti.
Otimme yhteyttä siksi, että hän tarvitsee sukulaisiaan, rakkautta ja hoitoa.
Osoitan hänelle yhtä paljon rakkautta kuin hän osoitti minulle. - Eikö niin, isä?
Olkaa huoleti, on minulla ollut pahempiakin pulmia kuin paskaiset lakanat.
Ei paha hinta siitä, että saa pitää katon päänsä päällä.
Huoneesi, Blake. Se on hyvin erityinen huone. Toivottavasti pidät siitä.
Ihan sopiva kuninkaalle.
Seuratkaa minua, neiti Clemonte. Huoneenne on käytävän päässä.
Kyllä, tämä kelpaa mainiosti.
Komerossa on lakanoita ja huopia.
Mitä olet löytänyt? -Vanhan lelun. Se tuli kuin tyhjästä.
Pidätkö siitä? Saat sen, jos haluat.
Anna sen olla. Se näyttää törkyiseltä.
No, onko tarpeeksi aavemaista?
Ei, vaan aika rauhallista. Ihanaa. Kyllä minä täällä viihdyn.
Paljon enemmän tilaa kuin mitä isäsi olisi antanut meille.
Kun olin pieni, pelkäsin täällä.
Vanhat huoneet, pimeät käytävät, pölyiset huonekalut.
Nyt tämä kaikki tuntuu niin kurjalta. Tyhjältä, sieluttomalta.
Paikka, jota voin kutsua kodiksi.
Eikö olekin kauhea? -Äiti.
Hän on aina ollut kauhean näköinen, kuin joku nukke kauhukabinetista.
Ei ihme, että häntä on pidetty ullakolla koko ajan.
Et tupakoisi täällä. -Tiedän. Minun ei pitäisi.
No, tämä on mitä on. Ilmainen ruoka ja majoitus.
Kunnes tuo vanha paska heittää veivinsä. -Älä ole noin kova. Hän saattaa kuulla.
Toivon todella, että kuulee.
Aubrey ei ollut hauska ihminen. Hän oli erakko, hyvin salaperäinen.
Merkilliset harrastukset. Ajoi äitini mielipuolisuuden partaalle.
Minua kohtaan hän oli aina kiltti. -Olit niin pieni, et muista.
Muistan hyvin ajan hänen kanssaan. Muistot palautuvat mieleen täällä.
Epätavallista isoisältä.
Menen katselemaan paikkoja. -Tee se.
Tämä on meidän kotimme nyt.
Hienoa.
Sinunhan ei pitänyt tehdä tuota täällä. -Lopeta, asetun kodiksi.
Se oli Elgaria.
Tästä voisi tulla musiikkihuoneesi. Annan sinun olla rauhassa täällä.
Hyvä paikka opiskella. -Löysin tuon kirjastosta.
Hienoja kuvia isoisästä. Hän ja minä yhdessä.
On sellainen tunne kuin meidät olisi lähetetty pois.
Lähetetty unohdukseen, jottei kenenkään tarvitse välittää.
Voin kuihtua tänne pikkuhiljaa, vain sinä silminnäkijänä.
Soitin isällesi aikaisemmin. -Niinkö?
Hän tulee käymään, luultavasti huomenna.
Ollaan viihtyvinämme täällä ja sanotaan että elämme kuin kuninkaat -
ja että meillä on hiton paljon paremmat olot ilman häntä.
Suostuthan?
Olemme täällä isoisän takia. Hän tietää sen.
Niin, mutta hänelle on vaikea jättää sinut minun seuraani, vai mitä?
Osaan pitää huolen itsestäni. Olenhan pitänyt huolta sinustakin tarvittaessa.
Paremmin kuin kukaan muu.
Äiti, mene nukkumaan.
Ei, istun tässä vielä jonkin aikaa. Tulta katsomassa.
Tuoli.
Miten se -
joutui sinne?
Aikaa on niin vähän.
Älä itke.
En halua kuolla! -Lopeta.
Minulla on ikävä äitiä.
Isoisä? -Sattuu niin että.
Kuka siellä on? -Lopeta.
Äiti?
Margot, avaa ovi. Täällä on kylmä.
Hetkinen.
Miksi se kesti näin kauan? Ulkona on kylmä.
Osasit siis tänne. -Lopulta.
Tämä paikka on kuin herran kukkarossa, ei autoja eikä taloja lähimaillakaan.
Sellaista se on, kun haluaa yksityisyyttä. Isä arvosti sitä.
Sitten sinäkin viihdyt täällä.
Missä Blake on?
Huomenta, isä.
Onko kaikki hyvin, Blake? -On.
Hyvä poika.
Margot, etkö aio tarjota teetä? -Mene panemaan teevesi kiehumaan, Blake.
Missä viuluni on? Se ei ole kotelossa. -Sinähän soitit sitä eilen.
Huhuu?
Kuka siellä?
Odota.
Hän on ujo poika. Ei hän voi ikuisesti kirjojensa taakse hautautua.
Hän tykkää siitä. Anna hänen olla.
Mitä elämää se on täällä? -Hän tekee omat valintansa, Gordon.
Et anna hänen valita. Hän tietää miten riippuvainen olet hänestä.
Panen kupit tähän.
Kiitos, Blake.
Eihän täällä asu muita? Tarkoitan näillä tiluksilla.
Miten niin? -Ajattelin vain kysyä.
Anna meidän puhua vähän.
11.55, 21. huhtikuuta.
Näin hänet taas tänään. Luulin ensin että olin vain kuvitellut.
Ei se olisi ollut ensimmäinen kerta kun täällä näkee kummia asioita.
Nyt olin nähnyt pojan ja tiesin mitä oli odotettavissa.
Olen varma, että olen nähnyt hänen hiiviskelevän täällä ennenkin.
Poika on hyvin erikoisen näköinen lapsi.
Hädin tuskin ihmisen näköinen.
Ehkä se on jotain synnynnäistä.
Kuka hän sitten onkin, tai ketkä hänen vanhempansa ovat, hän liikkuu täällä.
Ja hän pitää mielellään silmällä minua.
Jollain tavalla se on lohduttavaa.
Silloinkin kun tiedän olevani yksin, tuntuu kuin hän vakoilisi minua...
Blake, jutellaan vähän.
Ei hänen lähtönsä katsominen helpota.
Olemme kokeneet vuosikymmenten ylä- ja alamäet joutuaksemme vain tänne.
Ei mitään ilonaiheita.
Onhan sinulla minut. Se on enemmän kuin mitä hänellä on.
Voitko kuvitella, että hän kosi minua kerran?
Mitä vastasit? -Se oli väärä ajankohta.
Hän kosi heti sen jälkeen kun olit syntynyt.
Hän rakastaa sinua syvästi, mutta jos hän olisi tuntenut samoin minua kohtaan...
No, minä odotin, mutta hän ei kosinut toista kertaa.
Tiedät miksi.
Hyvä. Vähän elämää tähän taloon.
Olet niin hyvä poika että, Blake. Mitä tekisin ilman sinua?
Sait tanssia Aubreyn kanssa.
Antaisit jo olla, äiti. Vain tänä iltana.
Se on helpompaa, kun juon ja annan sinulle luvan vihata minua.
En minä vihaa sinua. Pyydän vain että antaisit olla, vain yhden illan.
Jos se olisi niin helppoa, niin kai minä olisin jo lopettanut.
Lukinnut kellarin ja tyhjentänyt viinipullot. -Miksi et tee sitä?
Sitten sitä pitäisi löytää muualta. Sehän olisi hiton vaikeaa täällä.
Hän sanoi, että tekisit näin.
Niin, on varmasti rasittavaa olla oikeassa joka hiton asiassa.
Ja helppoa olla noin ennalta arvattava. -Lopeta. Olen kuullut tarpeeksi tuota.
Milloin sitten aiot kuunnella? -Olet ihan kuin isäsi.
En ole. Olen tukenut sinua.
Olen tehnyt kaiken voitavani mutta se ei riitä.
Ehkä sinä olet toivoton tapaus.
Ongelma perheen kanssa on se, että sen kanssa on jumissa.
Läheisiltään ei voi salata virheitään ja kaikki eivät ole virheettömiä.
Jonain päivänä sinäkin teet vielä vääriä päätöksiä.
Ja sitten minä saan tuomita.
En minä tuomitse. Haluan vain äitini takaisin.
Tänään se tapahtui. En ollut nähnyt poikaa kolmeen kuukauteen.
Jätin ruokaa ikkunalaudalle, ja siitä oli syöty, joten hän on tuolla jossakin.
Hän on kuin aave, tulee paikalle vain silloin kun en itse ole siellä.
Lopulta tapasimme metsässä kun olin marjoja poimimassa.
Kysyin häneltä hänen nimeään ja sanoin mikä minun nimeni on.
Hän ei vastannut. En tiedä, onko hän oppinut puhumaan.
Hän ääntelehtii, mutta ne eivät ole sanoja.
Hän hämmästyi, kun puhuin hänelle ystävällisesti ja rauhallisesti.
Ikään kuin hän olisi odottanut, että pelästyisin tai tuntisin inhoa.
Mutta enhän minä sitä tuntenut.
Vaikka emme vaihtaneet sanoja hän näytti pitävän siitä.
Sanoin että hän saisi tulla sisälle. Yritin viittoilla hänelle -
mutta en onnistunut suostuttelemaan häntä tulemaan.
Hän on luultavasti vajaamielinen eikä siksi täysin ymmärrä minua.
Sanoin näkemiin ja annoin asian olla.
Minulla on suunnitelma.
Jos annan oven olla auki ja soitan musiikkia, se ehkä houkuttelee häntä -
niin että hän uskaltaa tulla Clemonte Halliin.
Silloin hänen täytyy puhua minulle ja voin opettaa häntä kommunikoimaan.
Hänestä tulee seuraava hankkeeni, seuraava päähänpinttymäni.
Jotta lopultakin pääsen vapaaksi näiden pahojen asioiden tutkiskelusta.
Äiti! -Auta meitä, Blake! Auta meitä!
Auta meitä! -Äiti!
Tulin niin nopasti kuin voin. -Olen ollut valveilla melkein koko yön.
Olen pahoillani.
Hänestähän ei pitänyt olla kävelemään. -Jokin hänet sai kiihtymään.
Blake hyvä, hän ei tiedä mitä tekee.
Hän on eksyksissä paikassa, jossa hän on viettänyt suurimman osan elämäänsä.
Siinä onkin pala purtavaksi. Puhuiko hän paljon?
Sanoit puhelimessa, että hän puhui. -Se oli ihan joutavaa.
Miten niin joutavaa? -En ymmärtänyt siitä mitään.
Oletko ihan varma? -Olen.
Miten kauan hän on tehnyt noin kädellään?
Siitä lähtien kun raahasimme hänet takaisin sänkyyn.
Ikään kuin hän kirjoittaisi. -Se on vain kouristus, ei hän voi sille mitään.
Neiti Clark, odota. -No mitä, poika hyvä?
Sanoit että hoitaja lähti.
Että hän pelkäsi jotakin. -Aivan.
Onko sinulla hänen puhelinnumeroaan tai osoitettaan?
Hän ei tule takaisin tänne, sen voin taata.
Eikö hän asunutkin samassa huoneessa kuin minä nyt?
Miksi sinä sitä kysyt? -Komero on täynnä hänen vaatteitaan.
Ja muuta tavaraa.
Miksei hän ottanut niitä mukaan? Vai oliko lähtö odottamaton hänellekin?
Ei hän lähtenyt, jos ihan tarkkoja ollaan.
Mitä tarkoitat?
Hänen nimensä on Anne Harper.
Kun tulin viikoittaiselle tarkastukselle, Anne oli kadonnut jäljettömiin.
Kukaan ei tiennyt hänestä mitään.
Täällä olivat vain hän ja Aubrey. Emme tienneet, mitä oli tapahtunut.
Se on totuus. Tiedämme vain että hän on poissa.
Eikö tullut mieleen kertoa siitä?
Mitä olisitte tehneet saatuanne tietää että edellinen hoitaja vain katosi?
Minun tehtäväni on katsoa, että herra Clemonte saa hoitoa.
Niinpä järjestin ihmisen tänne tehtävää hoitamaan.
Anteeksi että olin epärehellinen.
Toivottavasti olette täällä ensi viikolla kun tulen käymään.
Mitä jollei hän olekaan sairas. -Totta kai hän on sairas.
Mitä jollei se olekaan dementiaa?
Mitä jos talossa on jotain selittämätöntä joka tekee hänelle tepposiaan?
Olen nähnyt täällä merkillisiä asioita. -Mutta Blake!
Jokin sai hoitajan lopettamaan.
Mikä oli niin kauheaa, että hän jätti vanhuksen sillä lailla?
En tiedä. Ehkä hän on vain epäluotettava vanha lehmä.
Tiedätkö mitä isoisä puuhasteli? Mitä hän tutki?
Olen kuunnellut äänitteitä, lukenut hänen muistiinpanojaan.
Älä nyt anna mielikuvitukselle valtaa. -En minä annakaan.
Tiedän, että sinusta on vaikea katsoa isoisääsi siinä tilassa.
Jos olisin tiennyt siitä, en olisi ehkä ottanut sinua mukaan tänne.
Älä kiduta itseäsi etsimällä loogisuutta hänen hulluudestaan.
Aubreya ei ole enää, hän on vain kuori.
Odota.
Äiti. Katso.
Mitä pitää katsoa? -Hän piirsi tämän.
Piirsikö isä tuon?
Hän ei ole niin aivokuollut kuin neiti Clark antaa ymmärtää.
Nämä ovat vain töherryksiä. -Voi olla.
Mutta samaa töherrystä koko ajan. Hän piirtää niitä piirtämistään.
Viivojahan ne vain ovat. -Miksi kuvio on koko ajan sama?
NOITUUS JA PAKANUUS NYKYPÄIVÄNÄ
PAHOLAISEN YLIHERRUUS
NOITUUDEN HISTORIA
Osa 1: Ensimmäinen alus ja ensimmäinen kuningas
Osa 2: Toinen alus ja toinen kuningas
Kolme kuningasta
Clemonte Hallin pohjapiirros. Miten selität sen?
Hän tuntee paikat kuin omat taskunsa.
Onko tämä kellari? -Tuo on.
Ja tämä huone? -Muita huoneita ei ole.
Vain viinikellari.
Ei isoisän mukaan.
Menitkö yksin tuonne? -Menin, enkä mene toiste.
Siellä on lautasen kokoisia hämähäkkejä. -Lopeta.
Poika on tehnyt hyvää työtä.
Oppii lisää joka päivä ja käy päivittäin Clemonte Hallissa.
Kutsun häntä Jacobiksi ja hän näyttää pitävän siitä.
Opetan Jacobia puhumaan.
Hän viihtyy kirjastossa.
Hän alkaa kotiutua tänne, mutta menee piiloon muulta väeltä.
Luulin ensin, että hän ujosteli heitä kuten oli ujostellut minua.
Mutta sitten tuli mieleeni, että ehkä ne kaksi...
...ovat hänen vanhempiaan, ja että hän oli syntynyt kartanossa.
Ehkä poikaa oli piilotettu siksi, että he halusivat kätkeä salaisuutensa.
En sano siitä vielä mitään etteivät he vie poikaa pois.
Jos poika on heidän, on selvää, että he haluavat pitää häntä piilossa muilta -
ja ennen kaikkea minulta.
On väärin kohdella lasta kaltoin ja kieltää häneltä elämä, ääni ja nimi.
Luoja...
Tulen pian.
Missä olit, kun tarvitsin sinua?
Olen tässä. Olen aina ollut.
Blake!
Blake?
Ne ovat ihmisluita.
Se huone kellarissa. Se oli siellä.
Yritä ymmärtää mitä hän teki. Mitä tässä talossa on tapahtunut.
He tappoivat pojan. -Pojan? Eihän hän näyttänyt edes ihmiseltä.
Ehkä he tekivät hänelle sen. -Lopeta, voin pahoin.
Olen nähnyt hänet. Hänen nimensä on Jacob.
Hän on ollut täällä koko ajan.
Aubreya rangaistaan. Jacob on täällä vahtimassa isoisää, kunnes tämä kuolee.
Meidän pitää haudata luut.
Eikö niin ole tapana tehdä, kun talossa on jotain kauheaa?
Se viedään pois ja lasketaan lepoon.
Haluan vain sen otuksen pois talosta.
Tule heti aamulla. Lupaa se, Gordon.
Blake... Hän ei voi jäädä tänne.
Sitä on liian vaikea selittää. Tule vain tänne.
Olemmeko me lähdössä? -Sinä olet.
En lähde minnekään ilman sinua. -En tiedä, mitä tässä talossa tapahtuu.
Et voi työntää kaikkia luotasi. -Kysymys ei ole minusta.
Et pärjää täällä yksin.
Blake... -Äiti.
Minä autan sinua. -En halua apuasi.
Olen vetänyt sinut mukaan tähän painajaiseen.
Olen ollut itsekäs ajattelematta sinua lainkaan.
En halunnut olla täällä ilman isääsi. Mahdoton ajatus.
Niinpä toin sinut tänne tähän pimeyteen.
Anteeksi, Blake.
Et saa jäädä tähän sairaaseen paikkaan.
Tulen hulluksi.
Vaikka talo kätkeekin julmia salaisuuksia en voi olla missään muualla.
Haudataan luut ja menneisyys.
Tämä kelpaa. Rupea kaivamaan.
Jeesus Kristus!
Kuka sinä olet? Oletko loukkaantunut?
Mitä tuo nainen täällä tekee?
Autetaan. Ota kädestä kiinni.
Ei, ei, älkää.
Viedään hänet lämpimään ja soitetaan apua.
Älkää pakottako minua tulemaan siihen taloon.
Auta, Blake. Meidän on saatava tietää mitä hän tekee täällä.
Älkää pakottako minua takaisin sinne. -Ei hän voi tänne ulos jäädä.
Mikä sinun nimesi on? Miten kauan olit ulkona?
Juo. Se tekee hyvää.
Olen nähnyt sinut aikaisemmin. Olit kasvihuoneessa.
Olet Aubreyn hoitaja.
He sanoivat, että olit kadonnut.
Jätitkö isän siihen tilaan? On siinäkin hoitaja.
Äiti. -Hän on selityksen velkaa.
En voinut jäädä sen yön jälkeen.
Aubrey käyttäytyi merkillisesti.
Puhui vain itsekseen koko ajan. Sitä jatkui koko yön.
Aloin jo luulla, että talossa oli joku toinenkin.
Joku, joka vastasi hänelle.
Mutta ei se ollutkaan joku vaan jokin.
Huomasin asteittaista muuttumista, hyvin vähäistä ensin.
Esineet liikkuivat. Ovet avautuivat.
Saattoihan se johtua vedosta. Ehkä.
Mutta yöllä se oli pahempaa.
Ehkä se johtui siitä että koska oli vaikeampi nähdä -
niin se, mikä talossa sitten olikin, alkoi tehdä pahempia temppuja.
Heti kun kävin pitkäkseni -
keinutuoli rupesi keinumaan.
Siksi tiesin, että se piti minua silmällä.
Ja mitä enemmän se tekee sitä sitä selvemmin sen näkee.
Se oli siellä koko ajan, ihan silmieni edessä.
Ensin vain hämärä hahmo.
Hahmo, jonka läsnäolo teki huoneen jääkylmäksi.
Mutta sitten...näin enemmän.
Käden...
Kehon...
Ja sitten kasvot.
Kauhistuttavat, pelottavat kasvot.
Kun näin ne, oivalsin, ettei se ollut ensimmäinen kerta.
Mieleni oli vain salannut sen silmiltäni.
Se oli siellä. Hän oli aina siellä.
Jacob. Se on hänen nimensä.
Jacob. Sen hän sanoi nimekseen. -Hänet tapettiin täällä.
Oletko nähnyt hänet jo? -Vain välähdyksiä.
Ei hän voi olla pelkkiä välähdyksiä.
Hän asuu talossa, ja se joka uskaltaa katsoa, näkee hänet.
Hän on Aubreyssa. Jotenkin hän ja Jacob ovat yhtä.
Nyt kun Aubrey tekee kuolemaa, hän etsii mitä tahansa elävää.
Mikään elävä ei ole turvassa tässä talossa.
Kuulin heidän sanovan niin, puhuvan, suunnittelevan.
Hän ei ole puhunut täällä olomme aikana. -Kyllä hän puhuu.
Ehkä se ei ole enää hän, mutta hän puhuu.
Olet ollut kauhean peloissasi. -Voin todistaa sen teille.
Ei teidän tarvitse uskoa minua.
Voin näyttää teille.
Kerro heille, mitä sanoit minulle.
Tiedän että voit puhua. Olen kuullut sen omin korvin.
Puhu, piru vie. Puhu.
En ole hullu.
Jollet puhu, voit yhtä hyvin kuolla.
Hän tietää mitä tekee. Anna hänen näyttää. -Hän tappaa hänet.
Nyt riittää.
Me emme saa kuolla.
Mitä sanoit?
Me emme saa kuolla.
Ei vielä. -Miksi ei?
Aikani ei ole tullut.
Liian nuori. En voi enää olla tässä vanhassa kehossa.
Kerro mitä anoit minulle. Sano nimesi.
Jacob.
Nimesi on Aubrey! -Aubrey pian poissa.
Minä pidän meidät hengissä.
Miksi? -Kunnes hän löytää jonkun toisen.
Kuka? -Äiti. Minulla on ikävä häntä.
Sanoin hänelle, että älä lähde.
Mutta hän sanoi, että te tulisitte epäluuloisiksi.
Hän sanoi, että se vie aikaa.
Mikä vie aikaa? -Pojan valmistuminen.
Aubrey sanoi, että sinä olet se oikea.
Hän sai teidät tulemaan tänne.
Auttamaan minua. -Kuka sai meidät tulemaan?
Neiti Clark. -Kuka hän on?
Hoitaja, jonka välitys lähetti tilallesi. Hän käy täällä joka viikko.
Ei minua lähetetty välityksestä. Vain siskoni ja minä.
Pakkaa tavarasi. Lähdemme tänä iltana.
Anne, tilaa heti taksi. Menen avaamaan portin.
Olkaa valmiina lähtemään heti kun auto tulee.
Blake! Blake!
Sieltä ei vastata.
Blake, hän on jo talossa!
Avatkaa ovi.
Jacob!
No niin, Jacob. On sen aika.
Apua.
Äiti.
Luoja, ei! Blake!
Ei saa. Lopeta!
Jacob, menemme huoneeseesi. Kai sinä muistat?
Sinusta oli niin hauska olla herra Clemonten kanssa.
Äitisi on jättänyt sinut. Hän ei rakasta sinua niin kuin minä Jacobia.
En pyytänyt isoisääsi päästämään poikaani hänen iljettävästä kehostaan.
Jacobilla ei ole paikkaa mihin mennä jollet päästä häntä sisällesi.
Anna hänen tulla osaksi sinusta. Anna Jacobista tulla sinä.
Päästä irti. Päästä!
Minua rakastavampaa äitiä et löydä mistään.
Jacob, poikani, enää ei tarvitse odottaa.
Ei, ei!
Jacob, mene huoneeseesi. Tule vasta sitten, kun kaikki on tehty.
Ei saa.
Kiltti, lopeta.
Blake!
Luoja. Blake!
Jacob! Jacob!
Blake, pakene. Pakene!
Ette saa ottaa minulta Jacobia.
Voit ottaa isäni, mutta poikaani en anna.
Blake!
Blake. Luojan kiitos.
Aika sanoa hyvästi, Blake.
Heti kun ostaja on löydetty, emme tule tänne enää ikinä. Usko pois.
Niin, olen ollut täällä liian kauan.
Ei, ei...
Ei, ei, äiti!
Ei saa...
Suomennos: Kai Puu www.ordiovision.com