ЦЕЙ ФІЛЬМ МОЖЕ ЗАСМУТИТИ ЛЮДЕЙ З ПРОБЛЕМАМИ ДЕПРЕСІЇ ТА ТРИВОГИ.
ПЕРЕГЛЯД НА ВАШ РОЗСУД
ЯК ЗАЛІЗТИ (ДУЖЕ ВИСОКО)
Отже, Тедді, після сніданку я приберуся,
а потім трошки попрацюю.
А потім прийде твоя кузина Еллі.
Можеш сказати "Еллі"?
Еллі.
Гаразд.
Як думаєш, Живчику, про що має бути наступна книга?
Подобається цей колір?
Пінкі Тінкербінк відкриває свою відвагу.
Подобається ідея?
Мама не вміє малювати коло, так, не вміє.
Тобі сподобаються персики, Тедді.
Твій тато любить персики, але в нього алергія на шкірку.
Сподіваюся, в тебе не буде.
А як і буде, зріжу для тебе шкірку.
Так. Це легко.
Привіт.
- Доброго ранку. - Гей, любий.
- Є що мені показати? - Так, авжеж, є що показати.
Чудово. Привіт, друже.
Добре.
Мене попросили зробити постер,
а потім я зробила ціле вікно.
І не сумнівався.
Пінкі в центрі великої веселки, вона супер'яскрава,
і вона кидає ці об'ємні серця 3Д у повітря.
І диви. Кожна дитина отримує ще й це.
Чарівне кільце на мізинчик.
- Ти не слухаєш мене. - Слухаю, як і завжди.
Ні, ти дивишся на мене отим своїм поглядом.
Я дивлюся тобі у вічі. В неї чудові очі.
В твоєї мами дуже чарівні очі. Як і в тебе.
Я просто не знаю, що ти в них шукаєш.
Тебе.
Я тут.
Трясця.
Мені час бігти.
Бувай, друже. Люблю тебе.
Бувай, матусю.
Гаразд, гаразд.
Зустрінемося на розі 34-ї та Сьомої о сьомій вечора.
Не запізнюйся, бо я дуже хочу побачити цю гру.
Хто це?
- Привіт, Тедді. - Добридень, Гекторе.
- Гекторе, можна з тобою? - Авжеж.
- Бувай. - Ми любимо тебе.
Бувай, татку.
Як тобі?
Намочив ноженята?
Чудово.
Приємно, га?
Приємно у водичці, Тедді?
Молодець.
Приємно, скажи ж?
Так, дуже тепло.
Дуже тепленька водичка.
Любий.
Знаєш, що ти скоро ходитимеш?
Коли почнеш ходити, будеш падати, забивати колінко.
Стукатися голівкою об столик,
але ти все одно ходитимеш.
Бо це роблять живчики. Так, Живчику?
Вони не зупиняються.
Хто гарний хлопчик?
Бачиш ці квіточки?
Гарні квіточки.
Так.
Глянь на Місяць.
Чарівний.
Ніколи не думав, що можеш побувати на ньому?
Я думав.
Я б хотів побувати на Місяці
На ракеті злетіти високо
Так, я б хотів побувати на Місяці
Та не думаю, що схотів би там жити
Хоча я б хотів глянути на Землю З тієї висоти
- Автовідповідач. - Джулі, підніми. Ми знаємо, ти там.
Ми щойно припаркувалися. Треба щось?
Може, у "Старбаксі"?
Еллі, не смикай моє волосся, бо вирвеш все.
Ми будемо через десять хвилин, гаразд?
Я б познайомився з усією рибою
Так, я б поплавав у морі під водою
Та я б не хотів там жити
Скоро прийде Еллі.
Майже нічим зайнятися Коли всі твої друзі риби
Та й устриці з молюсками не рідня
Тому я б не хотів жити у морі
Я б хотів завітати у джунглі Почути, як лев ричить
Повернутися назад у часі та зустріти динозавра
Є стільки дивних місць Де я хотів би побувати
Але я ніде б не лишився назавжди
Тому якщо я побуваю на Місяці
Я станцюю на місячному проміні, а потім
Загадаю бажання на зірці
Я побажаю знову бути вдома
Хоч мені б і сподобалося Дивитися на Землю з висоти
Я б сумував за всіма місцями Та близькими людьми
Тому якби я пішов Я б обов'язково скоро повернувся
Бо я не хочу жити на Місяці
Ні, я не хочу жити
На Місяці
На що ти дивишся? Бачиш свою кульку?
Бачиш кульку? Це тобі.
Майже вдома, Живчику. Майже.
Гаразд.
Ось так.
Привіт.
- Гей. - Як там мій улюблений онучок?
Ось так.
- Хочеш пляшечку? - Гей. Гей.
Іди сюди, любчику. Іди сюди, тримаю тебе.
Хто в нас красень?
Гей. Привітулі.
Я відповім.
- Алло? - Привіт.
Привіт.
- Як справи? - Чудово.
Щойно повернулися зі взуттєвого.
Як виявляється, пухкенькі ніжки нашого маля мають четвертий розмір.
Ходун. Широка стопа.
Слухай.
Сьогодні я не буду пізно.
Зустрінуся з хлопцями після роботи та буду вдома після першого тайму.
До речі, я хочу сьогодні з тобою погуляти.
Тобто, моя мати вже все випрала та збила подушки,
зараз вона годує Тедді з пляшечки,
тому, оскільки вона тут за наглядачку,
давай цим скористуємось.
Джулі, це лише тимчасово.
Доки ти не прийдеш у себе, щоб дбати про Тедді.
Трясця, то, типу, назавжди?
Ти точно готова побачитися з Люсі?
Так. Так. Я цього хочу.
Мені це потрібно.
Гаразд.
- Зустрінемося надворі. - Гаразд, скоро побачимося.
Люблю тебе.
І я тебе люблю. Бувай.
Я зроблю пластику.
Не вигадуй, мамо. Яка дурня.
На день народження Тедді було "вікно".
Найщасливіший день року.
Але я подумала, може, я знадоблюся тобі до вечірки.
Вечірки? Якої?
В нього немає друзів. Кого нам запрошувати?
В тебе є. Це піде тобі на користь.
Побути серед людей, показати, що ти здорова.
І твоєму татові так буде легше повернутися.
Він дуже тебе любить.
Мамо, я тебе люблю, але припини вартувати біля душу.
Вітаю, міс Девіс.
Я - д-р Сільвестр.
- Я психіатр в цій лікарні. - З моїм сином все гаразд?
Так, з ним все гаразд.
Милий малюк. Він чекає з вашим чоловіком вдома.
Моя невістка мене вб'є.
Ні, ні, ні.
Вони дуже вас хочуть побачити,
але я подумав, що краще нам спершу поговорити.
- Ви не проти? - Так.
Гаразд.
Можете розповісти, що сталося?
Чи це вперше, коли ви намагалися вкоротити собі віку?
Так.
Ви вже були раніше на межі? Думали про це раніше?
Я постійно про це думаю.
А як давно?
Ці думки то з'являються, то зникають ще з мого першого класу.
Тоді все почало змінюватися.
Яким чином?
Все нечітко.
Спогади нечіткі. Не знаю, як ще це пояснити.
- У вас в роду є психічнохворі? - Ні.
Збрехала.
Мати казала, що батько - психічнохворий.
А чоловік завжди казав,
що його хвороба більше схожа на те, що він рідкісний гівнюк.
А як щодо нещодавнього періоду?
Як ви почувалися під час вагітності?
Якось такось.
А після пологів?
То те, то се,
так само, як і більшу частину життя.
Почувалася розбещеною та занадто слабкою.
Наче, будь-яка інша жінка змогла б краще подбати про Тедді.
Про них обох.
Так.
Може, пам'ятаєте, але у 1970-х
ходили плітки, що в них були павучі яйця.
І люди припинили їх жувати.
І якийсь час я думав, що це правда.
Навіть, коли вони відкликали статтю з "Нью-Йорк Таймс",
і я знав, що все це брехня, я все одно не міг її жувати.
Кумедно, як буває. З'являється плітка, ти в неї віриш,
і хоч дізнаєшся, що це брехня, все одно не можеш жувати бісову жуйку.
А потім якось
я був в аптеці з донькою і сказав їй взяти собі цукерку.
Я й кліпнути не встиг, як вона схопила її.
Ну, рожева, на рівні очей. Логічно.
Але раптово в голові заворушилися думки:
"Хвилинку, вона замала, щоб жувати жуйку.
Вона подавиться".
А потім думаю: "Ти ж медик. Сам знаєш, що не подавиться. Це маячня".
І до мене дійшло.
Все це через мій ірраціональний страх павучих яєць.
Після всіх цих років.
Думаю, нам всім варто дізнатися, що таке павучі яйця насправді.
І, може, найголовніше те, чим вони точно не є.
Хто в нас зголоднів?
Як ти чудово їси.
Ось так.
- Який ти молодець. - Мамо, допоможеш?
Авжеж.
Не можу сама.
Треба тебе підстригти, любчику.
- Звозимо його до перукарні. - Боїшся, щоб я взяла ножиці?
Ні, боюся, зачіска вийде страшною.
- Не вийде. - Ось.
Чудово. Все закрито.
Вистачило лише кількох браслетиків.
Гей, любчику.
- Диви. - Мій любчику.
Глянь.
Боже.
Так виглядатиме моє обличчя.
Вони спилять хрящову тканину.
У всіх з віком ніс стає більш пухким.
Та зміщуються зуби.
Коли мене не стане, хочу, щоб ти слідкувала за своїми зубами та носом.
Це мій дар. Зрозуміла?
Хочеш погодувати?
Все гаразд, іншим разом. Потім.
- Не запізнися. - Ага.
Повеселися з чоловіком.
Не хвилюйся. Я тут.
Так, скуштуй ще.
- Так. - Пробач. Ти чарівна, мамо.
Не треба пластики, гаразд?
Виглядатимеш, як прибулець. Я так тебе люблю.
- Виглядатиму на десять років молодшою. - Люблю тебе, люблю.
Розважайтеся.
Гаразд, я побігла.
Гей, Джулі.
Так?
Гадаєш, з ним все гаразд?
Не думаєш, що з ним щось сталося?
З татом? Ні, я за нього не хвилююся.
Я завжди могла з ним зв'язатися, а зараз не можу.
Може, він цього не хоче.
- Хочеш ще ложечку? - Люблю тебе.
Якщо цьомнеш пані з укулеле
Та пообіцяєш бути вірним
Я замикаю двері.
Якщо вона побачить іншу пані з укулеле Поряд з тобою
Вона плакатиме
Вона засмутиться
Вона знайде...
Боже. Тримайся. Просто тримайся.
Ти прийшла.
Все гаразд?
Так, все під контролем.
- Під контролем? - Так.
- Агов. - Привіт, ти диви.
- Радий тебе бачити. - Ага.
Гей, друже, радий тебе бачити.
Як думаєш? Наші пройдуть, га?
- У глухому куті. - Тільки послухай його, га?
- Оце так оптимізм. - Хто-хто, а я в курсі.
Ну ж бо, давайте сядемо. Люсі тут.
- Гей, сестро. - Гей.
Отже, вип'ємо. Вип'ємо ж?
- Так. - Пиво, га?
- Що будете? - Привіт. Можна, "Корони" з лаймом?
Хочете... І додатковий лайм. Дякую.
- Гаразд. - Ага.
- Авжеж. - Добре.
Ага.
Я вже замовив закуски, гаразд?
Замовив... Замовив ті маленькі хот-доги та начос.
- Гаразд. Ням. - Дякую.
Ням-ням.
Дякую.
Знаєте Шела Сільверстайна? Він написав "Щедре дерево".
- Авжеж. - Він один з моїх героїв.
Він на рівні Шульца, Сьюза, Сендака, Ганса Крістіана Андерсена.
Але суть не в тому. Отже, він... Перш ніж стати відомим,
продавав хот-доги для "Вайт Сокс" та "Чикаго Кабс".
Знаєш, як це? Як працювати на "Метс" та "Янкіс".
Так. А коли став відомим,
інтерв'юер його спитав, що саме він дізнався, та...
Він сказав, те, що всі люблять кетчуп.
Що всі люблять гірчицю.
Всі люблять гірчицю.
Так. Ось. Це він дізнався.
Гірчиця.
Ти закінчила цю історію?
Не проти, якщо я трохи зміню тему?
- Мені цікаво... - Припини.
Ні. Хай скаже, що хоче.
Ти хоч раз замислилася, як було нам?
Еллі думала, що просто іде гратися.
- Припини. - Гаразд.
Як вам будинок?
Вам сподобався будинок? Гарний, га?
- Ні. - Що?
Що?
Я оглянув один будинок. Продається недалеко від них.
Дуже гарний. З великим подвір'ям.
Та по кишені.
Є баскетбольне кільце.
Зможеш бачити з кухні, як грає Тедді.
Будинки мене лякають.
Я люблю нашу квартиру. Я там щаслива.
- Я дуже там щаслива. - Тепер я заплуталася.
- Гаразд. - Кажеш, ти там щаслива?
- Народе. - Я дуже заплуталася.
Пробач, просто, все... Все завжди для тебе.
Та ніколи для нього.
Ти хоч питала в нього, як йому було?
Спитай, що він робив щовечора, коли ти була у лікарні.
Розкажи, що ти робив.
Думаю, переїзд піде нам на користь.
Після роботи він йшов відвідати тебе у лікарні,
повертався додому, клав сина спати і знаєш, що далі?
Він відтирав килим.
Він весь був у крові. Твоя кров не відмивалася.
- Куди ти? - В туалет.
- Щаслива? - Серйозно, Люсі?
Дозволь мені.
Джулі?
КВІТИ НА ПРОДАЖ
Так! Ти готова?
- Здуріти. - Готова?
Один, два...
Гей, це Рон.
Залишіть повідомлення, я вам пе...
Чому ти боїшся будинків?
Будинки чудові. Всі люблять будинки.
Припустімо, ти в одному краї будинку, а я - в іншому,
я тебе кличу, а ти мене не чуєш. Що тоді?
Купимо міні-рації.
Що, як почнеться злива з грозою, ти у місті,
а я з Тедді сама, там?
Я поїду додому.
А що, як потрапиш в аварію?
Тоді прошкутильгаю до потяга, а потім додому.
А що, як переїдемо туди, і ти мене розлюбиш?
Ну...
в цьому треба звинувачувати не будинок.
Джулі.
Я ніколи тебе не розлюблю.
Давай так. Я пообіцяю, що залізатиму на дах
та тишком палитиму з тобою.
Зможеш знову побачити зірки.
Добре заживають.
Ти диви.
В мене тут іменинник, який дуже радий бачити свою матусю.
- З днем народження, любий. - Так.
Гей, Живчику.
З днем народження.
Подобається?
Нам написано: "З днем народження, ведмежатко Тедді". Це мама зробила.
Вона щойно закінчила. Показати, що в мене для тебе є?
- Хочеш подаруночок? - Хочеш?
- Гаразд. - Отже. Що в нас тут?
Що це?
Домашній сюрприз?
- Переборщила? - Ні.
- Йому подобається. - Йому подобається.
Так?
Дуже мила.
- Це ж не моє свято. - Відкрий.
Наступна книга Пінкі про надію.
Дякую.
Дожили до одного року.
Як тобі?
Один рік.
Пробачте, що така волохата.
Я бачу по 50 на день.
Вона має вкусити мене, як черепаха, щоб я помітив різницю.
Гаразд.
Закінчили.
Сідайте.
- Сьогодні день народження Тедді. - Святкуватимете?
Сьогодні він отримає свій перший шоколадний торт.
- Я спечу йому. - Чудово.
Маю це сказати, але я питаю в нових матерів,
як вони почуваються. Не лише фізично,
а душевно теж.
Через ваш стан.
Усе дуже добре.
Як працюють антидепресанти?
Добре.
Я крокувала чорно-білим світом,
а зараз я знову починаю бачити кольори, тому...
- Добре. - Так.
А як місячні? Досі жахливий біль?
Знаєте, в чому плюс цього?
Не хочеться таке казати, але їх не було
вже місяця два.
Може, через таку втрату крові.
Логічно.
Гаразд. Барбара візьме зразок крові
та попісяйте в баночку. Самі знаєте.
Гаразд.
А я скоро повернуся.
Гаразд.
Коли?
У жовтні.
Жовтень близько.
Панірувальні сухарі.
Тихіше. Все добре.
Так.
Не знала, що їх буває так багато.
Хіба вони не однакові? Однакові.
Гаразд.
Візьму ці. Ні, ці. Гаразд.
Та екстракт ванілі.
Ще газировку і все.
Візьму води татусеві.
Він любить з бульбашками.
Можеш допомогти.
Тут стільки варіантів.
Це не важко. Гаразд.
Магазин незабаром зачиняється.
Не важко. Це не важко.
Пані?
Пані.
Пані, ви ще не заплатили.
Пані, маєте заплатити.
Поклади лимон, любий.
Ну ж бо. Молодець.
Тедді, ми за це не заплатили.
Гей.
Ми до д-ра Сільвестра. Джулі Девіс. Я - Ітан Девіс.
Я розумію, що ви кажете, але просто не можу.
Я не пила ні дієтичну колу, ні краплі вина,
коли була вагітна Тедді. Не пила каву та не палила.
Якби ви були діабетиком, припинили б приймати ліки?
Це ж різні речі.
Здається, ніби це перемовини, але це не так.
Гаразд? Ви маєте приймати антидепресанти.
Ви можете припинити
та ваші гормони вагітності можуть захистити.
Та коли повернетеся до ліків, вони можуть не спрацювати.
Чи їм знадобиться більше часу.
Ви готові так ризикувати?
Я знаю, ви сильна жінка.
Знаю, ви хочете, щоб цього вистачило.
Але будьте сильною хоч як Геракл,
та якщо ви впадете у басейн, а плавати не вмієте,
ви потонете.
Але я знаю, що вмію плавати.
Знаєте, коли був у коледжі, я вважав себе поетом,
бо зустрічався з поетесою на першому курсі.
І щовечора перед сном ми читали одне одному вірші.
Одного разу моя подруга прочитала мені
цей вірш.
Він справив на мене міцне враження.
"Твій молодший брат змушує кульку пищати, наче кошеня.
Наче побачивши
кумедний рожевий світ, який він може з'їсти, що в середині,
він кусає, а потім відкидається,
товстун
міркує про світ такий чистий, наче вода.
Червоний клаптик у його маленькому кулачку".
Я знав, що можу намагатися все життя,
але ніколи не напишу щось настільки чарівне.
Це один з останніх віршів, які написала Сильвія Плат
перед самогубством.
Я пам'ятаю, як думав:
"Як хтось, хто бачив стільки життя та надії у кульці,
міг просто спекти печива дітям та засунути голову в духовку?"
Як це можливо?
Вона розуміла красу всього, що залишає позаду,
та біль був настільки нестерпним, що смерть лишалася єдиним виходом.
Давай зачекаємо.
Зачекаємо?
Давай.
Хай Тедді виросте з підгузків. Ніхто тебе не осудить за це.
Ніхто не дізнається.
Я знатиму.
Джулі, послухай його.
Цього разу нам пощастило.
Можеш біситися на мене. Все гаразд.
Ненавиджу, коли ти так робиш, Ітане. Даєш дозвіл біситися.
Я біситимусь на тебе, бо хочу.
- І ти теж можеш біситися на мене. - Не можу.
Мені не можна на тебе біситися.
Ти не лишаєш мені можливості на тебе біситися.
Ти про це подбала.
Ого, так нечесно.
Чесно? Серйозно?
Хочеш поговорити про те, що чесно?
Я так і думав.
Ну ж бо.
Гаразд.
Гаразд?
Гаразд.
ДОБРО ПЕРЕМОЖЕ
Привіт. Чоловік з супермаркету приніс її.
Дякую.
Гаразд.
Радий знову тебе бачити.
Гей, Гекторе.
Все гаразд.
Все буде добре.
В нас буде ще одне немовля, і так само, як з Тедді,
ми зовсім забудемо, який був світ без нього.
Чи неї.
Це добре.
Так.
Добре.
І ще дві.
Привіт.
Нічого собі, справді?
Добре. Як вона?
Чудово. Зараз під'їду. В мене є все, що вона просила.
Так, це теж.
Гаразд. Скоро побачимося. Дзвони, як буде щось нове.
Гаразд. Люблю тебе. Бувай.
Гаразд.
Тобі це подобається?
Дерева? Так.
Тут буде тихо.
Звикнеш.
Думаєш, люди, які тут жили, були щасливими?
Скоріш за все.
Думаєш, ми будемо тут щасливими?
До речі, так.
Думаю, ми будемо тут щасливими.
Я теж.
Легені розвинулися добре.
Сердечна активність чудова. Десять пальців на руках та ногах і...
наостанок... Давай, манюнчику.
Ось так. Ага.
Хочете знати стать?
- Так. - Ні.
Давайте я напишу на папірці,
а ви потім подивитеся, коли захочете.
Чи ні.
Для вашого альбому.
Зустрінемося через місяць.
У вас все чудово.
Вона - молодець.
- Дякую, лікарю. - Дякую.
- Десять пальців. - На руках та ногах.
- Привіт. - Привіт.
Привіт.
- Два полуничних. - Ага.
- Два полуничних. - Ось ваші полуничні.
Дякую.
Два. Це вам. Дякую.
Так.
- Не упусти її. - Як я можу її упустити?
Ось так. Так. Це мої великі та сильні, що?
Міцні ноги.
Диви, як я напружив...
Забув слово. Як же його? Дякую. Напружив...
Дякую. Напружив... Що?
Готова? Давай. Сюди.
Гей, диви.
Що вона робить?
ЗУСТРІЧ З ДЖУЛІ ДЕВІС
"Світ був темним та сірим, Пінкі було дуже страшно.
Але вона була дуже хоробра.
Пінкі лізла, крок за кроком, на верхівку вежі.
Встромила пальця у замкову щілину та прокрутила його.
Почали дзвонити та вібрувати дзвіночки.
Карусель з тваринами закрутилася
та раптом почала литися велетенська веселка.
Небо стало синім, трава - зеленою.
З'явилися квіточки: рожеві, фіолетові, жовті та червоні.
Світ знову став кольоровим.
Та Пінкі більше не боялася".
Підніміть руку, хто боїться темряви.
- Я. - Боїшся темряви?
- Ага. - Чому?
- Через монстрів. - Монстрів.
А що ти робиш?
Мама каже, що у всіх в голові живуть свої монстри.
Тому коли мої виходять вночі,
мені треба заплющити очі та сказати їм, щоб йшли геть.
І працює?
- Іноді. - Іноді.
Знаєш, у твоєму віці я теж дуже боялася монстрів.
Перед сном я підходила до вікна, дивилася на зірки,
обирала одну та загадувала їй бажання.
Я загадувала собі найкращого друга.
Я хотіла найкращого друга, який би мене підтримував та був зі мною.
І кому можна розповідати таємниці.
І хто знищив би монстрів.
В мене пішло багато часу на пошуки найкращої подруги,
бо її не існувало.
Мені довелося її вигадати.
І тепер вона...
Вона завжди зі мною.
В мене є ідея.
А давайте намалюємо нашого власного винищувача монстрів?
Як вам така ідея?
В дитинстві я думав, що у кожному годиннику живе ельф
і що він слідкує, щоб годинник йшов.
- Справді? - Я ще хвилювався:
"А що як він засне?" Тому намагався не спати подовше,
аби переконатися, що ельф не заснув та годинник ще іде.
Це велика відповідальність для малого ельфа.
Ага.
Я був кумедним малим.
А хто буде в нас?
- Точно? - Так.
Так.
Ти казала не розповідати.
Скажи, якщо хлопчик, і не кажи, якщо дівчинка.
Гаразд.
- Дівчинка? - Так.
- Дівчинка. - Так.
- Привіт, дівчинко. - Дівчинка.
В нас буде дівчинка.
Я не...
Я не можу мати доньку.
Що, як я їй не сподобаюся?
- Вона тебе любитиме. - Може, не сподобається волосся.
- Що, як не сподобається? - Сподобається.
Мій голос. Що, як не сподобається він?
Що, як морщитиметься від нього? Боже.
Джулі. Дихай глибше.
- Я... - Гей-гей. Глянь на мене.
Усе чудово. Усе чарівно.
Слухай.
Джулі, Джулі, гей. Все добре.
Все добре. Гей. Глянь на мене. Все буде добре.
Все добре. Дихай глибше.
Гаразд? Все буде добре.
Все буде добре.
Розкажи йому, що сталося сьогодні у парку.
- Я не... - Розкажи.
Думаю, він перебільшує.
Ага, мені ж легко, га? Все, що я роблю, переживаю, чи з нею все добре.
І я гадки не маю, бо вона так чудово прикидається.
Але на мить я побачив сьогодні...
Вона не могла прикидатися, і їй було дуже погано.
- Дуже погано. - Я...
Я емоційна, бо вагітна, здається, це цілком нормально.
Не кажи так. Це... Не бреши.
Га?
Я... Я не брехуха.
Що це значить? Як це я брешу?
Коли це я брехав?
Чому ти мене кохаєш?
Глянь на мене.
Ти постійно заглядаєш мені у вічі,
а зараз відвертаєшся?
Бо страшно, га?
А я казала тобі.
Я казала, що відвертатимешся. Я його попереджувала.
Якщо він побачить мене, побачить, яка я огидна,
що не буде вибору, окрім як відвернутися.
І я мала рацію.
Отже, брехун ти.
Може, спробуєте розповісти мені, що сталося сьогодні, Джулі?
"Бувайте, потяги". Готовий?
Готовий? На "три" скажімо "Бувайте, потяги".
Коли я сама з Тедді, я хвилююся, що з ним станеться щось погане.
Скажи: "Бувай, кухня". Бувай, кухня.
Коли годую його, боюся, що він вдавиться їжею.
Дякую. Так.
Коли бачу когось з чайником чаю чи окропу,
боюся, що він впаде на нього
та йому буде боляче, бо я його не захистила.
Все зібрали, готова?
Дай ще хвилинку.
Гаразд.
Я буду внизу.
Коли купаю його, думаю: "Що, як він потоне?
Що, як я відвернуся на мить, а він потоне?"
Коли бачу, як він дивиться на мене
своїми хоробрими, довірливими оченятами,
я постійно чую...
"Ти занапастиш його.
Обов'язково занапастиш".
І сама думка про це, що я його підведу...
Потім я думаю: "Всі ми підводимо інших.
Так чи інакше.
І всі ми помремо".
Того ранку я знала, що приїде твоя сестра,
і я подумала: "Просто зроби це.
Люсі приїде. Вона про нього подбає.
Зроби це зараз, доки не передумала.
Бо йому буде безпечніше в світі без тебе".
Лише ти можеш обгоріти, засмагаючи від лампи.
В тебе є хвилинка?
Знову?
- Будь ласка. - Я... Я...
- Мені нічого сказати. - На хвилиночку.
- Боже. - Гаразд.
Щось не знаю. Глорія Стайнем не пофарбувала б кімнату доньки рожевим.
В Глорії Стайнем не було дітей.
Так, але що, як рожевий - це забагато?
Може, вона буде пацанкою, а рожевий тиснутиме на неї?
Типу, вона недостатньо рожева.
- Думаю, ти зруйнуєш її життя. - Я серйозно.
Це дуже важливо. Як... Не думаю, що я вірю у рожевий колір.
А таке існує? Віра у рожевий?
- Ітане. - Я дуже серйозний щодо цього.
Я серйозно відношуся до кожної такої нашої розмови.
Не так вже їх і багато.
Дуже-дуже багато.
Гаразд, знаєш, що? Я дуже ціную твою терплячість.
А як щодо цього? В мене є ідея.
Заплющ очі, витягни руку та тицьни у колір.
Давай.
Тицьни!
- Тицьни у колір! - Гаразд!
- Який це? Рожеві пелюстки. - Рожеві пелюстки.
Рожеві пелюстки.
Чудово. Замовлю два галони кольору "рожеві пелюстки".
А якщо не сподобається, я перефарбую.
- Гаразд? - Так.
Давай одягнемо Тедді та підемо.
Я нормально виглядаю?
Я б не переборщував.
Показушник.
Народе, це так мило. Дякую.
Будь ласка.
Будь ласка, не хвилюйся, Еллі добре з ним грається.
Знаю.
Агов-агов.
Дивися на м'яч.
Чаю з льодом?
Так, будь ласка.
Ні, дякую.
Чому? Нічого поганого не буде.
Кофеїн тобі не завадить.
- Я заздрю. - Ага.
Ми з Ніком більше не будемо заводити, і в цьому є свої плюси.
Ніяких підгузків...
Але я сумую за няньченням з дитиною.
За відчуттями від годування грудьми.
Боже, як я це обожнюю.
А ти будеш годувати грудьми?
Це ж безпечно? Можна? Ти можеш годувати ними?
Точно?
- Я не осуджую. - Якщо він...
Я не осуджую.
Ти здуріла? Я кажу...
- Так. Абсолютно. - Знаю.
Тедді!
Гей, пробач. Пробач, можеш обережніше?
Іди сюди. Іди.
Все гаразд.
Гей. Все гаразд?
Так. Ми підемо. Давай.
- Гаразд. - Давай. Все добре.
Пробач, маленький.
Пробач. Пробач. Припини, хлопчику.
Я знаю, що хвора, і що маю приймати ліки.
Але здається, ніби я її підводжу.
Джулі, багато хто приймав суміш, і вони досі люблять своїх матерів.
Розумієш?
Ти будеш чудовою мамою, хай би там що.
Годуватимеш грудьми ти чи ні.
Я не знаю, як зможу зблизитися з нею.
Як зробити так, щоб вона почувалася у безпеці.
Наскільки велику ціну їй доведеться заплатити за те, що я її мама?
Іноді я заплющую свої очі та уявляю її,
знаєш, як вона бігає квітковим полем у білій суконьці
з розставленими рученятами та думаю: "Ось що я хочу їй дати". Розумієш?
Я хочу дати їй можливість сміятися без страху.
А потім думаю:
"Як я її цьому навчу,
коли сама цього не вмію?
Я не пам'ятаю, як воно...
ось так сміятися".
Привіт, друже. Скільки зим? Боже.
ЯКЩО ЗНАЙШЛИ ЦЕ, ПОВЕРНІТЬ ДЖУЛІ.
РОЗКАЖІТЬ, ЯК ДАЛЕКО ЗАЛЕТІВ.
Заспіваєш мені колискову, тату?
"Нічну квітку", га?
Іди сюди.
Можна загадати бажання?
Авжеж, можна.
Що ти побажала?
Щоб ти завжди мене любив.
Люба.
На це можеш не марнувати бажання.
Я завжди тебе любитиму.
Гей, Розі. Готова у ліжечко?
Розі.
Гей, Розі.
То я можу загадати бажання?
Нащо ти це зробила? Нащо ти це зробила?
Дивися на мене! Думаєш, це боляче?
Гей.
Ти маєш щось поїсти.
- Давай. - Він спить?
- Так. - Гаразд.
Він спить. Я приготував тобі вечерю.
Та поробив інші речі.
Можеш розповісти коротеньку історію?
Що на думці.
Я влаштував тобі пікнік під місяцем, припини, розкажи.
Це моя найулюбленіша річ.
Твої млинці просто чудові.
Дякую. Я пишаюся ними.
Гаразд. Історія називається "Пінкі Тінкербінк рятує зірки".
Я вже в захваті.
- Так? - Ага.
Якось давно жив зірковий монстр.
Він почав зривати зірки з неба, одну за одною.
Щойно він зривав зірку, відразу прикладав до грудей.
Його тіло втягувало її і потім вона світила з живота, дуже яскраво.
І наша героїня, ця маленька дівчинка, Пінкі Тінкербінк...
Тінкербінк.
...дуже засмутилася.
Чому?
Бо зірковий монстр забирав всі зірки з неба.
Як вона тоді зможе щось побажати?
Тому вона намагається вигадати, як повернути зірки на небо.
Вона думає...
"Гаразд, лампочки світяться, як зірки, так?"
Вона викрутила лампочки вдома
та покидала одна за другою на небо, а вони всі й впали.
Вона сіла та задумалася.
І зрозуміла, що діаманти такі ж блискучі, як зірки.
Вона повитягала діаманти зі своєї тіари,
взяла свою рогачку
та постріляла ними у небо, один за другим.
Вони... Вони пролетіли набагато вище за лампочки.
Та недостатньо високо.
І попадали назад на неї.
Пінкі сіла та задумалася.
А потім подумала: "Лимони. Вони такі ж жовті, як зірки".
Але лимони дуже важкі.
Тому...
Вона знайшла роздмухувач листя під купою старої листви
та почала заряджати роздмухувач лимонами.
І нумо стріляти лимонами з нього, бо він же потужний, так?
Лимони полетіли в небо. Набагато вище за діаманти.
Та ще вище за лампочки. Та все одно недостатньо високо.
Так і посипалися на голову Пінкі.
Вона не знала, що робити,
бо не було зірки, на яку б загадати бажання не тільки їй,
але й всім дітям світу. Та й великим дітям теж.
Без зірок світ був би темним місцем без надії.
То що вона хоче побажати?
Гаразд, Джулі, ще один раз. Тужся як слід, гаразд?
- Гаразд. - Тужся.
Тужся.
Всіма силами.
- Сильніше. Тужся. Тужся. - Ось так, люба.
- Тужся. - Давай.
Що?
Ти впоралася.
З нею все гаразд?
- Все гаразд. - Добре.
Все пройшло чудово, га?
Вона ідеальна.
Вродлива.
Ідеальна.
Вона... Вона така ідеальна.
Все скінчилося.
Мама зробить це для тебе, гаразд?
Ага.
Наїдайся, мила.
Знаєш, у пляшці немає нічого поганого.
Дітки.
Вони з'являються на світ такими маленькими, довірливими, га?
Пам'ятаю, коли ти народилася...
Ти дивилася на мене,
наче в мене були всі відповіді.
А я пам'ятаю, як думала, яка ти хоробра...
що віриш в це.
Джулі.
Пробач, я не мала всіх відповідей.
Я знаю, ма.
Але ти мала.
Завжди.
Це була моя помилка.
Що я шукала відповіді в тобі.
Але ти впораєшся, Джулі.
Ти впораєшся.
З нею все буде добре.
В тебе все буде добре.
Трясця, та навіть в мене все буде добре.
Тільки подумай, скільки є вдівців, які бажають одружитися, га?
Я люблю тебе, мамо.
Ти ж моя дитинко.
В мене тут старший брат, який хоче познайомитися з молодшою сестрою.
Привіт.
Це твоя молодша сестра.
Твоя робота її захищати, старший брате.
Думаєш, зможеш?
Авжеж, зможеш.
Хочеш доторкнутися до неї?
- Хочеш? - Іди сюди.
Привітайся.
- Іди сюди. - Ось і вона.
- Так. Принесли тобі кульку. - Хто це?
- Так. - Зніму на відео.
Так.
Сьогодні дев'яте жовтня 1995 року.
І ми щойно привіталися з нашим новим членом родини.
Це - Рейчел.
- Вона дуже рада тут бути. - Гей.
- Вага - три двісті п'ятдесят. - Три кілограми 200 грамів.
- Нічогенька.
- Народилася о 21:48. - О 21:48.
- Скажи: "Привіт, Рейчел". - Пробачте.
Час купатися.
- Час купатися. - Тедді, ідемо подивимося.
- Подивимося, як купаються. - Так, іди з бабусею.
Так. Я покладу її.
Вона спить.
Все буде добре.
- Вона спить. - Глянь яка.
- Спить. - Бачив манюню?
- Бачив її? - Гарного купання, люба.
Це твоя молодша сестра.
Вона дещо, га?
- Дякую. - Дякую.
- Ми скоро повернемося. - Гаразд.
Ти прийняла ліки?
Ні. Вони в моїй сумці.
Але я не буду їх приймати.
Лише шість тижнів. Це все, що мені потрібно.
Я ж впоралася дев'ять місяців, а це лише шість тижнів.
- Обіцяю, я прийматиму їх. - Джулі.
Правда. Я...
Знаю, що маю стримуватися, я розумію.
Ні, я розумію, і якщо все вислизатиме,
якщо почну дуріти, ліки будуть поруч.
Вони будуть там, і я їх прийму.
Обіцяю. Я знаю, що це погано, гаразд?
Так. Це погано.
Я не хочу знову це переживати.
І твої обіцянки нічого не варті.
Ти лишила нашу дитину саму у клятих стрибунцях.
Знову цим мені докорятимеш?
Не роби з мене гівно, гаразд?
Останній рік я ходив поруч навшпиньках,
бо я дотримуюся свого боку угоди.
Це нечесно, що ти зараз цим докоряєш.
Не кажи мені про "чесно", гаразд? Зараз питання не в тобі!
Не в тобі. А в них.
Так.
Задоволений?
Гляну, як вони там.
Ітане.
Я... Я не можу їх приймати.
Не можу.
Я лише трохи зірвалася і все.
Обіцяю.
Потім зможеш хоч під язиком перевіряти. Я просто не можу.
Інша крейдочка в тебе? Можна мені?
Просто чудово.
Чудово розмалював.
А як щодо цього кольору? Гарний?
Можу дати тобі цей? Я не проти.
Гаразд.
Де мій здоровань?
- Привіт. - Привіт, друже.
- Йой, вона спить. - Ага.
Як у вас тут гарно.
- Новий матеріал? - Частина. Так.
- Ще одне ліжко з балдахіном? - Ага.
- Це зірковий монстр? - А схожий?
- Страшний. - Поганець.
Немає зірок.
Немає. Та не хвилюйся, я працюю над щасливим кінцем.
- Так, покажи. - Ні, рано. Це сюрприз.
На пізніше.
Гаразд.
- Я маю бігти. - Знаю.
Бувай.
Бувай, любий.
- Гарного робочого дня. - Бувай.
Все гаразд.
Гаразд?
- Гаразд. - Не хвилюйся.
Гаразд, бувай.
- Припини так хвилюватися. - Ага.
- Гарно відпрацювати. - Бувай.
Бувай, татусю.
Здається, я бачу, як їде бабуся.
Це бабуся?
Бабуся?
Це бабуся? Бабуся тут.
Ну ж бо.
Іду, мамо.
Потрошку, повільно.
Мамо, я йду.
Добре. Добре.
Гей.
Гей, Тедді. Привіт, мій хлопчику.
Не привітаєшся з бабусею?
Він хотів повернутися додому.
Ти ж не сказала "так"? Ти що, погодилася?
Я не сказала "ні".
Добріше, Джулі.
- Він єдиний батько, який в тебе є. - Ага.
Гей, глянь. Іди сюди.
Це твій дідусь.
Привіт.
Мама сказала, тобі потрібен маляр.
Боже, вид з вікна точно як був у твоїй кімнаті.
Пам'ятаєш?
Авжеж, пам'ятаю.
В тебе був такий самий пупочок.
Мабуть, не треба їй дихати цими парами.
Вона латексна, можеш не хвилюватися.
- Гей, ма? - Ми у кімнаті Тедді. Та зачекай.
- Ми ще не готові. - Гаразд.
Добре. Це пташка. Це літак.
Це Супермен!
Ти диви!
- Люблю тебе. Ти такий чарівний. - Який красень.
Тобі дуже личить.
- Іди сюди. - Мама завжди любила Хелловін.
- Зараз перевдягнемося. - Що сталося, люба?
- Треба замінити підгузок. - Допомогти?
- Піду допоможу татові. - Ага.
Привіт, моя дівчинко.
Так, я тебе люблю. Допоможеш?
Божечки.
Гарний колір.
Сподіваюся.
Гей, давай допоможу.
Беремо це...
і тримаємо ось так.
Ага, тримаю.
Ось так.
В магазині сказали, ці ролики безворсові,
але роликів без ворсу не буває,
а ворс на стінах нам не потрібен.
Бери це. Я візьму це.
І як я тебе вчив...
Просто...
Формуй...
розмазуй...
та вкривай.
Гаразд.
Ідеально.
Ось так.
Боже, мені так шкода, квіточко.
Пробач мені.
Мені так шкода.
Вони твої. Це тобі.
Луснули.
Ого, такі великі.
Закінчилося.
Мама має взяти ще. Зараз мама візьме ще.
Все гаразд, нумо, ідемо.
Хочеш молочка? Хочеш?
Гаразд.
Добре. Ти тримаєш моє волосся.
Гаразд. Гаразд.
Все добре, люба.
Ну ж бо, чого ти хочеш?
Чого ти хочеш? Чого? Чого ти хочеш?
Знаю. Ну ж бо, я намагаюся.
Все гаразд.
Зробимо тобі пляшечку.
Тедді, я тут, гаразд?
Тихіше, гріється. Вже скоро.
Вже скоро. Все добре.
Що я роблю не так?
Тедді, я тут, гаразд?
Давай. Давай.
Люба, будь ласка, дівчинко, не плач.
Ти вже покатав всі камінці.
Можеш і сам вже покататися.
З'їдь за ними.
Нумо.
- Привітулі. - Ти вже...
Диви, татусь прийшов.
Ти раненько.
- Гей. - Ось і він.
- Як справи? - Добре.
- Ага.
- Її кімната дуже гарна. - Чудово.
Ми обрали чудовий колір, дуже гарний.
- Їй сподобається. - Добре.
Ми зі здорованем маємо подбати про важливі справи.
Хочеш з нами? Перекусимо піци.
Ні, погуляйте, хлопці, а ми, дівчата, побудемо тут.
- Гаразд. - Ага. Розважайтеся.
- Гаразд, повернемося через годину. - Гаразд.
Бувай. Бувай.
Бувайте.
Ми вас любимо.
Пінкі Тінкербінк та її матуся були найкращими друзями.
Вони ходили разом у парк.
Разом пекли.
Гралися разом у "моду".
Але якось матуся Пінкі захворіла...
і більше не могла з нею гратися.
Щодня перед сном Пінкі загадувала зірці, щоб її мати одужала.
Але потроху зірки почали зникати з неба.
А її мамі краще не ставало.
Якось Пінкі визирнула з вікна,
а зірок більше не було.
Не було на чому загадувати бажання.
Це?
Чи це?
Чарівний пальчик Пінкі почав боліти, наче голки кололи.
Пінкі сіла та замислилася.
"Я маю повернути зірки на небо", - сказала Пінкі матусі.
"Та не знаю як".
Думаю, це підійде.
Як тобі?
- Думаю, почнемо з цього. - Гаразд, зараз повернуся.
...два та 15-16,
і вперед.
Задом?
Гаразд.
Мама любить тебе, люба.
Немає кращої розваги, ніж щось забруднити, га?
Дякую, і мені трохи бруду.
КРИХКЕ
Так Пінкі перемогла зіркового монстра та повернула всі зірки на небо.
І всі діти світу зможуть знову загадувати бажання.
Так?
Чудовий кінець.
- Справді? - Так.
А що загадала Пінкі?
Пінкі?
Так.
Цього.
Це все, чого вона бажала.
Гей. Я тут до Рейчел Девіс Нейтен.
- Тату. - Вона щойно народила.
- Гей. - Привіт.
Зараз її побачиш.
Гей, диви, хто в мене тут.
Привіт.
- Вітаю, дідусю. - Вітаю.
Ось, віддай сестрі.
Зачекай.
Як почуваєшся?
Все добре.
Привіт.
- Привітулі. - Вона дуже рада знайомству.
Навзаєм.
Гей.
Привіт.
Знаю. Знаю.
Ось так.
Гей.
Дякую.
ПІНКІ ТІНКЕРБІНК РЯТУЄ ЗІРКИ
ДЛЯ РЕЙЧЕЛ, ТЕДДІ ТА ІТАНА
Знаєш, люба, іноді хмари закривають зірки,
а іноді їх закриває світло сонця.
Іноді вони ховаються за Місяцем.
Хоч ти їх і не бачиш, вони завжди там.
Як і я.
Хоч ти мене й не бачитимеш...
моя любов завжди буде з тобою.
У 1995 про післяпологову депресію не говорили та майже не діагностували.
Сьогодні нам відомо, що одна з п'яти нових матерів страждають від неї,
але багато досі соромляться розповісти, як насправді почуваються.
Якщо ви одна з таких жінок, ви не погана мати, і ви не сама.
Післяпологову депресію можна вилікувати. Будь ласка, зверніться за допомогою.
Джулі так багато всього пропустила.
ДЛЯ БРАЯНА, СЕММІ ТА АННИ
Переклад субтитрів: Володимир Фатун