A FILM FELKAVARÓ LEHET DEPRESSZIÓVAL, SZORONGÁSSAL KÜZDŐKNEK.
FELNŐTT NÉZŐKNEK AJÁNLOTT
HOGY MÁSSZ FEL (JÓ MAGASRA)
Teddy, reggeli után kitakarítok,
majd dolgozom picit.
Aztán átjön Ellie unokatesód.
Mondd szépen, "Ellie"!
Ellie.
Na jó.
Szerinted miről szóljon a következő könyv, Kisbajnok?
Tetszik neked ez a szín.
Pinky Tinkerbink megmutatja, milyen bátor.
Tetszik az ötlet?
Anyu ügyetlenül rajzol kört. De tényleg.
Imádni fogod a barackot, Teddy.
Apád is odavan érte, de allergiás a héjára.
Remélem, te nem leszel.
De ha mégis, akkor majd meghámozom.
Oké, menni fog ez.
Sziasztok, skacok!
- Jó reggelt! - Helló, drágám!
- Akarsz valamit mutatni? - Igen, mutatnék valamit.
Remek. Nahát, öcskös!
Lássuk!
Szóval, a felolvasás alapján egy posztertervre kértek fel,
de én az egész kirakatot megterveztem.
Hát persze.
Pinky az óriási szivárvány közepén áll, szuper színes minden,
ő meg a levegőbe dobálja ezeket a 3D szívecskéket.
Aztán nézd csak! Minden lurkó egy ilyennel tér haza.
Mágikus kisujjgyűrű.
- Nem is figyelsz. - De igen. Mindig figyelek.
Nem igaz, akkor nem így néznél.
A szemedbe nézek. Gyönyörű a szeme.
Anyádnak elbűvölő a szeme. Akárcsak a tiéd.
Egyszerűen nem tudom, mit keresel.
Téged.
Én itt vagyok.
A francba!
Sajnos mennem kell.
Indulnom kell. Szia, öcsi! Szeretlek.
Szia, anyus!
Jól van. Oké.
Találkozzunk a 34. és 7. utca sarkán este hétkor!
De ne késs sokat! Tényleg akarom látni ezt a mérkőzést!
Hát ez meg ki?
- Szia, Teddy! - Buenos días, Hector!
- Hector, mehetek veled? - Persze.
- Viszlát! - Szeretünk.
Pápá, apuci!
Bedugtad a lábad?
Bent van a lábad?
Oké.
Kellemes?
Tetszik a pancsi, Teddy?
Jó fiú.
Kellemes érzés, nem?
Igen, ez nagyon meleg.
Jó meleg.
Kicsim!
Nemsokára járni fogsz, ugye tudod?
Amikor elindulsz, megbotolhatsz, lehorzsolhatod a térded.
Beütheted a buksid az asztal sarkába,
de te meg ne torpanj!
Mert a bajnokok már csak ilyenek. Igaz, Kisbajnok?
Továbbmennek.
Na, ki a jó fiú?
Látod azokat a virágokat?
Csuda szépek.
Igen.
Nézd csak a holdat!
Milyen szép!
Gondoltál már rá, hogy meglátogasd?
Nos, én igen.
Szeretnék eljutni a holdra
Egy űrhajón emelkednék fel a égbe
És a holdra leszállnék szépen
Ám ott élni már nem szeretnék
De a földre onnan fentről Egy pillantást vetnék
- Üzenetrögzítő. - Julie, vedd fel! Tudjuk, hogy ott vagy.
Most parkoltunk le. Kérsz valamit?
Egy Starbucksot?
Ellie, ne húzd a hajam! Kitéped az összeset.
Tíz perc múlva ott vagyunk, jó? Csá!
Az összes hallal találkoznék
A tengerbe ezért lemerülnék
Ám ott élni már nem szeretnék
Ellie mindjárt jön.
Ám ott nincs sok feladat Ha a barátaid mind halak
Egy osztriga és egy kagyló Családtagnak nem való
Ezért a tengerben élni nem szeretnék
Inkább a dzsungelbe mennék Oroszlánordítást hallgatnék
A múltban kalandozva Összefutnék egy dínóval
Megannyi furcsa hely van Ahol szívesen lennék
De sokáig sehol sem maradnék
Szóval, ha a holdra utaznék
A holdsugárral táncra perdülnék
Egy merészet kívánnék
És rögvest otthon teremnék
Bár a földre onnan fentről Egy pillantást vetnék
Hiányoznának a kedvenc helyek És a szeretteim
Ezért ha el is megyek Hamarosan visszatérek
Mert nem akarok a holdon élni
Nem, nem akarok a holdon
Élni
Mit nézel? Látod a lufidat?
Látod azt a lufit? A tiéd.
Mindjárt hazaérünk, Kisbajnok. Hamarosan otthon leszünk.
Oké.
Rendben.
Sziasztok!
- Szia! - Hogy van a kedvenc unokám?
Így ni.
- Jöhet a cumisüveg? - Hé, te!
Gyere, kicsim, gyere ide! Megvagy. Hopp!
Ki ez a csodaszép legényke?
Hé, hahó! Hoppá!
Majd felveszem.
- Halló! - Szia!
Szia!
- Hogy s mint? - Remekül.
Most jöttünk a cipőboltból.
És a kisfiunk apró, dundi talpacskáira már 19-es cipő kell.
Nagy és széles.
Figyelj!
Nem maradok sokáig ki este.
Munka után összefutok pár sráccal, de félidőben hazamegyek. Oké?
Ma este szeretnék veled tartani.
Anyu elintézte a mosást, felrázta a párnákat,
Teddy megkapja a cumisüvegét, ahogy megbeszéltük.
szóval ha már beszervezted őrszemnek,
kihasználhatnánk az alkalmat.
Jule, ez csak átmeneti, ugye tudod?
Amíg meg nem erősödsz annyira, hogy egyedül is ellásd Teddyt.
Francba, ez azt jelenti, örökre?
Biztos látni akarod Lucyt?
Igen. Nagyon is.
Muszáj mennem.
Oké.
- Kint várlak. - Oké, hamarosan találkozunk.
Szeretlek.
Én is. Viszlát!
Felvarratom az arcom.
Dehogy. Nevetséges, anyu.
Teddy születésnapján lenne időpont.
Az év legboldogabb napján.
Arra gondoltam, hasznomat vehetnéd a partin.
Partin? Miféle partin?
Hisz nincs is barátja. Ugyan kit hívnánk meg?
De neked kapóra jönne. Egy jó újrakezdés.
Meghívsz pár embert, hogy lássák, jól vagy.
Megkönnyítenéd apádnak, hogy visszajöjjön.
Tudod, mennyire odavan érted.
Anyu, szeretlek, de ne ácsorogj a zuhanykabin előtt!
Üdv, Ms. Davis!
Dr. Sylvester vagyok.
- A kórház egyik pszichiátere. - Jól van a fiam?
Igen, tökéletesen.
Édespofa. Otthon várja magát a férjével együtt.
A sógornőm meg fog ölni.
Á, dehogy.
Alig várják, hogy láthassák magát,
de gondoltam, előbb elbeszélgetünk mi ketten.
- Rendben? - Igen.
Oké.
El tudná mondani, mi történt?
Ez volt az első öngyilkossági kísérlete?
Igen.
Járt már közel hozzá? Gondolt rá korábban?
Folyton erre gondolok.
Mióta van ez így?
Úgy nagyjából első osztályos korom óta.
Akkoriban kezdtek a dolgok változni.
Hogy értve?
Összekuszálódtak.
Zavaros az emlék. Nem tudom, hogy magyarázzam meg.
- Van mentális beteg a családban? - Nincs.
Ez nem igaz.
Anyám apámat annak mondaná.
A férjem szerint
apám mentális betegsége kimerül abban, hogy egy seggfej.
És a közelebbi múltban?
Hogy viselte a terhességet?
Kézben tartottam.
Hogy érezte magát szülés után?
Nagyjából ugyanúgy,
mint máskor életem során.
Sérültnek és túlságosan gyengének.
Mintha bármely más nő jobban gondját viselné Teddynek.
Mindkettőjüknek.
Ja.
Talán nem emlékezhet rá, de a hetvenes években
azt híresztelték, hogy ebben a cuccban póktojások vannak.
Az emberek többé nem rágóztak vele.
Egy ideig tényleg igaznak véltem.
Aztán a New York Times megcáfolta,
de én továbbra sem tudtam rágózni vele.
Érdekes, ahogy ez működik. A pletyka elindul, az ember elhiszi,
rájön, hogy nem igaz, de mégsem tudja a szájába venni ezt a vacakot.
Egy szép napon
mondtam a lányomnak a patikában, hogy válasszon cukorkát.
Erre pont ezt szemelte ki.
Szemmagasságban volt, rózsaszín. Naná.
Erre hirtelen belém hasított a gondolat:
"Megálljunk, túl kicsi még a rágóhoz.
Megfulladhat."
Aztán észbe kaptam: "Orvos vagy. Tudod, hogy nem fullad meg. Hülyeség."
Mellbe vágott.
Ez volt az én irracionális félelmem a póktojástól.
Annyi év után.
Szerintem mindannyiunknak rá kell eszmélnünk, merre vannak a póktojások.
De talán még inkább arra, hogy hol nincsenek.
Na, ki az éhes kisfiú?
Milyen szépen eszel!
Tessék.
- Jó fiú vagy. - Anya, feltennéd? Kérlek.
Persze.
Nem bírok vele.
Rád férne egy hajvágás, öcsi.
- Elvihetnénk fodrászhoz. - Félsz, hogy mit teszek az ollóval?
Attól félek, hogy ronda lesz.
- Nem lesz. - Tessék.
Remek. Jól eltakarja.
Csak pár sor gyöngy kellett.
Szia, kicsim!
- Ezt nézd meg! - Jó kisfiú.
Ezt nézd!
Istenem!
Így fog kinézni az arcom.
És leszednek a porcból is.
Tudod, mindenkinek megnő az orra, ahogy öregszik.
És elmozdulnak a fogai.
Ha már nem leszek, szeretném, ha ügyelnél az orrodra és a fogadra.
Árulkodó jelek. Érted?
Megeteted te?
Nem, majd máskor. Legközelebb.
- Nem akarsz elkésni. - Hát nem.
Érezd jól magad a férjeddel!
Ne aggódj! Vigyázok rá.
Igen, tessék egy újabb falat.
- Úgy. - Bocs. Gyönyörű vagy, anya.
Semmi ráncfelvarrás, jó?
Úgy néznél ki, mint egy idegen. Szeretlek.
- Tíz évvel megfiatalodok. - Szeretlek, kicsim.
Jó szórakozást!
Oké, indulok.
Jule!
Igen?
Szerinted ugye jól van?
Ugye nem érte semmi baj?
Apát? Nem aggódom miatta.
Mert mindig sikerült elérnem. Most viszont nem tudom.
Talán nem akarja, hogy rátalálj.
- Még egy falatot? - Szeretlek.
Ha megcsókolsz egy ukulelés hölgyet
És ígérsz neki örök hűséget
Bezárom az ajtót.
Ha ő meglát egy másik ukulelést Körülötted legyeskedni
Talán sírva fakad
Talán nagyot sóhajt
Talán rátalál a...
Jézusom! Tarts ki! Kitartás.
Ideértél!
Jól vagy?
Igen, kezelem a szitut.
- Tényleg? - Igen.
- Szia! - Odanézzenek!
- Jó látni téged. - Bizony.
Haver, isten hozott!
Szóval mit gondolsz? Túléli a fickó, mi?
- Holtbiztos. - Vigyázol a szamár férjedre, mi?
- Az örök optimista. - Nem kell bemutatnod.
Gyertek, üljünk le! Lucy itt van.
- Szia, hugi! - Szia!
Rendben, italok. Kértek?
- Igen. - Sört?
- Mit iszunk? - Üdv! Kérhetnék négy Coronát lime-mal?
És te...? Extra lime. Köszönöm.
- Igen. - Igen.
- Persze. - Jól hangzik.
Ja.
Rendeltem előételt, oké?
Már rendeltem... Pár apró hot dogot és nachost.
- Rendben. Nyami. - Köszönöm.
Nyami, nyami.
Kösz.
Tudjátok, ki az a Shel Silverstein? Ő írta Az adakozó fát.
- Persze. - Ő az egyik példaképem.
Vannak még, például Schulz, Seuss, Sendak, Hans Christian Anderson.
De ez most nem érdekes. Szóval... Mielőtt híres lett,
hot dogot árult a White Soxnak és a Chicago Cubsnak.
Tudod, milyen az? Mintha a Metsnek és a Yankeesnek dolgoznál.
Igen. Aztán amikor híres lett,
egy riporter megkérdezte, mit tanult belőle, ő meg...
Azt mondta, mindenki szereti a ketchupöt.
Mindenki szereti a mustárt.
Igen. Ezt mondta. Hogy ezt tanulta belőle.
Mustár.
Végeztél a sztorizással?
Baj, ha gyorsan témát váltok?
- Azon tűnődtem... - Ne!
Folytasd csak! Hadd mondja el, amit szeretne.
Gondoltál arra, minket hogy érint?
Ellie azt hitte, játszani megy.
- Oké, elég! - Rendben.
Milyen volt a ház?
Tetszett a ház? Takaros, nem?
- Nem. - Mi?
Tessék?
Elugrottam megnézni egy eladó házat kicsit lejjebb tőlük.
Tényleg szép. Nagy udvara van.
Jó áron adják.
Van egy kosárpalánkja is.
Nézheted a konyhaablakból, ahogy Teddy játszik.
Félek a házaktól.
És imádom a lakásunkat. Boldog vagyok benne.
- Tényleg boldog. - Hát ezt nem értem! Bocs.
- Semmi. - Azt mondod, boldog vagy ott?
- Oké, srácok. - Érthetetlen. Összezavarodtam.
Bocs, csak, szóval... Rólad szól mindig minden, Julie.
Soha nem róla.
Kérdezted már tőle, hogy milyen volt neki?
Kérdezd meg, mit csinált esténként, amíg kórházban voltál.
Mondd el neki!
Szerintem jót tenne a költözés, ennyi.
Munka után hazament, miután meglátogatott a kórházban,
lefektette a fiadat, és tudod, mit csinált utána?
Sikálta a szőnyeget.
Ez van a vérrel. Nem jön ki a szőnyegből.
- Hová mész? - Pisilni.
- Boldog vagy? - Komolyan? Komolyan, Luce?
Majd én!
Jule?
VIRÁGOK ELADÓK
Igen! Kész vagy?
- Ez durva, ember. - Kész?
Egy, kettő...
Szia, Ron vagyok.
Hagyj üzenetet, és visszahív...
Miért félsz a házaktól?
A ház remek. Mindenki szereti.
Tegyük fel, a ház egyik végében vagy, én meg a másikban,
és szólítalak, de nem hallod. Akkor mi lesz?
Veszünk adóvevőt?
Vagy ha vihar van, te meg a városban vagy,
mi meg Teddyvel egyedül otthon?
Hazajövök.
És ha lerobbansz?
Akkor felugrom egy vonatra, onnan meg gyalogolok.
És ha odaköltözünk, de már nem szeretsz?
Hát...
Szerintem aligha okolhatnád ezért a házat.
Jule!
Én mindig szeretni foglak.
Ehhez mit szólnál? Megígérem, felmegyek veled a tetőre,
és titokban együtt cigizünk.
Újra nézhetnéd a csillagokat.
Szépen gyógyul.
Odanézz!
Itt egy szülinapos fiú, aki nagyon örül az anyukájának.
- Boldog szülinapot, drágám! - Bizony.
Szia, Kisbajnok!
Boldog szülinapot!
Tetszik a felirat?
Az van odaírva: "Boldog szülinapot, kismackó." Anya csinálta.
Most lett kész. Akarod látni, mit kapsz tőlem?
- Kérsz ajándékot? - Akarod látni?
- Oké. - Rendben. Hát itt meg mi van?
Ez micsoda?
Kézzel készült meglepetés?
- Túl sok? - Nem.
- Tetszik neki. - Szereti.
Igen?
Nagyon aranyos.
- Nem az én szülinapom. - Nyisd ki!
Az új Pinky-könyv a reményről szól.
Köszönöm.
Megértük az egy évet.
Mit gondolsz?
Megértük az egy évet.
Bocs, hogy szőrös vagyok.
Napjában ötvenet látok.
Talán ha megharapna, akkor meglepődnék.
Rendben.
Kész is van.
Felülhet.
- Teddy szülinapja van. Ma. - Hogyan ünnepli?
Este megkapja az első csokitortáját.
- Sütök neki egyet. - Remek.
Meg kell mondanom, az új anyukákat
mindig megkérdezem, hogy vannak. Nem fizikailag,
úgy általában.
Maga miatt.
Nagyon helyes.
Az antidepresszáns hogy vált be?
Jól. Tudja,
eddig egy fekete-fehér világban éltem,
de most újra látom a színeket, szóval...
- Jó. - Igen.
És a havi vérzése? Még mindig kicsinálja?
Van valami jó ebben az egészben.
Nem szívesen mondom, de nem jött meg
már két hónapja.
Talán a vérveszteség miatt.
Az lehet.
Oké. Helyes. Megkérem Barbarát, vegyen vért,
maga pisiljen egy tartályba. A szokásos.
Rendben.
Azonnal jövök.
Oké.
Mikor?
Októberben.
Az mindjárt itt lesz.
Egy kis kenyérmorzsa.
Jó, semmi baj.
Igen.
Nem tudtam, hogy ennyiféle van.
Ez is az? Ugyanaz.
Rendben.
Legyen ez! Nem, inkább az. Megvan.
Vaníliaaroma,
aztán szénsavas víz, meg is vagyunk.
Veszek vizet apunak is.
Szereti a szénsavast.
Kisegíthetnél.
Egy csomóféle van.
Nem olyan nehéz. Rendben.
A bolt mindjárt bezár.
Nem olyan nehéz. Nem nehéz.
Hölgyem?
Hölgyem!
Hölgyem, még nem fizetett.
Hölgyem, fizetnie kell.
Tedd le a citromot, kicsim!
Gyere! Jó fiú.
Teddy, azt nem fizettük ki.
Hé!
Dr. Sylvesterhez jöttünk. Julie Davis. Ethan Davis vagyok.
Értem, amit mond, de nem tehetem.
Nem ittam egy pohár bort sem, sem diétás kólát,
amikor Teddyvel voltam terhes. Nem kávéztam, nem cigiztem.
Ha cukorbeteg lenne, abbahagyná a gyógyszert?
Ez nem ugyanaz.
Ez nem megbeszélés tárgya.
Világos? Szednie kell az antidepresszánst.
Leállhat a gyógyszerrel,
a terhességi hormonok esetleg megvédik.
De utána, amikor újra kezdi szedni, hatástalan lehet.
Vagy túl sokára kezdene hatni.
Ez a kockázat nem vállalható, ugye?
Tudom, hogy nagyon erős asszony.
Megértem, hogy elege van belőle.
De lehet olyan erős, mint Herkules,
ha nem tud úszni, és beleesik a vízbe,
megfullad.
De én tudok úszni.
Tudja, még a főiskolán, költőnek képzeltem magam,
mert harmadikban egy költővel jártam.
Este lefekvés előtt verseket olvastunk egymásnak.
És egyik este a barátnőm a következő verset
olvasta fel.
Mély benyomást tett rám.
Kis öcséd macskaként Nyivákoltatja a léggömbjét.
S mintha a túloldalán Ehető, vicces-rózsaszín világot látna,
Beleharap...
Aztán Hátrazöttyen:
víztiszta
Világon tűnődő hasasköcsög.
Kis öklében Vörös gumifoszlány.
Életem végéig próbálkozhatnék vele,
akkor sem tudnék ilyen jót írni.
Sylvia Plath egyik utolsó költeménye,
mielőtt öngyilkos lett.
Emlékszem, sokat tűnődtem:
"Aki ennyi életet és reményt lát egy lufiban,
miért dugja be a fejét a sütőbe, miután sütit sütött a gyerekeinek?"
Hogy történhet ilyen?
Hiszen ismerte a szépet, amit készült hátrahagyni,
mégis a fájdalom olyan nagy volt, hogy csak a halál maradt számára.
Várjunk!
Várjunk?
Várjunk!
Jusson túl Teddy a pelenkás koron! Senki sem fog elítélni érte.
Senki sem fogja tudni.
Én igen.
Jule, hallgass rá!
Legutóbb szerencsénk volt.
Lehetsz rám mérges, semmi baj.
Utálom, amikor ezt csinálod, Ethan. Megengeded, hogy mérges legyek.
Ha mérges akarok lenni, megteszem.
- És te is haragudhatsz rám. - Nem tehetem.
Nem szabad mérgesnek lennem rád.
Esélyt sem adsz rá.
Erről gondoskodtál.
Ez nem fair.
Nem fair? Tényleg?
Beszéljünk arról, hogy mi a fair?
Sejtettem.
Gyere!
Rendben.
Rendben?
Rendben.
A JÓ GYŐZ
Üdv! Egy férfi a piacról ezt hozta.
Köszönöm.
Rendben.
Örülök, hogy visszatért.
Hector!
Semmi baj.
Minden rendben lesz.
Lesz még egy gyerekünk, és mint Teddynél is,
el fogjuk felejteni, milyen is volt a kissrác
vagy kislány nélkül.
Ez örömteli.
Igen.
Nagy öröm.
És még kettő.
Szia, haver!
Ne már! Tényleg?
Oké. Hogy van?
Remek. Lassan szedelőzködök. Megvan minden, amit kért.
Igen, az is.
Jó. Viszlát később! Hívj, ha bármi van!
Jó. Szeretlek. Szia!
Igen.
Rendben.
Tetszik?
A fák? Igen.
Csendes lesz.
Majd megszokod.
Szerinted boldogan éltek itt?
Valószínűleg.
Szerinted boldogok leszünk itt?
Azt hiszem, igen.
Szerintem nagyon boldogok leszünk.
Szerintem is.
Én is azt hiszem.
A tüdők szépen fejlődnek.
Jó a szívműködés. Tíz ujj a kézen, a lábon, és...
nem utolsósorban... Ne már, kis gazfickó!
Tessék. Igen.
Akarják tudni a nemét?
- Igen. - Nem.
Mi lenne, ha leírnám egy papírra,
és elolvashatja, ha készen áll rá?
Vagy nem.
Tessék, a fotóalbumba.
Egy hónap múlva várom.
Remekül van.
Jól halad.
- Köszönöm, doktor úr. - Köszönöm.
- Tíz ujj a kézen és lábon. - Tíz ujj mindkettőn.
- Üdv! - Üdv!
Helló!
- Két eprest. - Igen.
- Két eprest. - Két eperfagyi rendel.
Köszönöm.
Kettő. Nem kérek vissza. Köszönöm.
Igen.
- Le ne ejtsd! - Miért ejteném?
Úgy van. Ez az. A nagy és erős micsoda?
Erős lábak.
Nézd, behajlítom...
Mi az a szó? Köszönöm. Behajlítom...
Köszönöm. Behajlítom... Tessék?
Kész? Gyere! Ezt nézd!
Figyeld!
Mit csinál?
TALÁLKOZZ JULIE DAVISSZEL
"A világ sötét és szürke volt, Pinky félt.
De nagyon bátor is volt.
Pinky centiről centire haladva felmászott a torony tetejére.
Bedugta az ujját a kulcslyukba, majd elfordította.
A harang pedig elkezdett kongani és rezegni.
A körhinta állatai forgásba lendültek,
hirtelen egy óriási szivárvány bukkant fel.
Az ég kékre változott, a fű pedig zöldre.
Rózsaszín, lila, sárga és piros virágok jelentek meg.
A világ megtelt színekkel.
Pinky pedig többé már nem félt."
Emelje fel a kezét, aki fél a sötétben!
- Én. - Félsz a sötétben?
- Igen. - Mitől?
- A szörnyektől. - A szörnyektől.
És mit csinálsz?
Anyu azt mondja, mindenkinek vannak szörnyek a fejében.
Amikor az enyém előjön éjjel,
csak be kell csukni a szemem, és azt mondani, tűnj innen.
És elmegy?
- Néha. - Néha.
Tudjátok, amikor kicsi voltam, én is féltem a szörnyektől.
Lefekvés előtt odamentem az ablakomhoz, és kinéztem a csillagokra,
kiválasztottam egyet, és kívántam tőle valamit.
Azt kívántam, hogy legyen egy jó barátom.
Egy jó barátot kértem, aki segít, és mellettem áll.
Meg a titkaimat is el akartam mondani valakinek.
Valakinek, aki segít megölni a szörnyeket.
Jó sokáig tartott, mire találtam egy jó barátot,
mert senki sem volt az.
Meg kellett álmodnom.
És most már...
mindig mellettem áll.
Van egy ötletem.
Mindannyian rajzoljuk le a saját szörnyölőnket!
Mit gondoltok?
Amikor kicsi voltam, azt hittem, minden órában lakik egy manó,
az ő feladata, hogy teljen az idő.
- Tényleg? - Kicsit féltem:
"Mi lesz, ha elalszik?" Ezért addig maradtam fent, amíg tudtam,
hogy meggyőződjek róla, a manó nem alszik, és telik az idő.
Egy manócska számára nagy felelősség.
Az.
Furcsa gyerek voltam.
Milyen nemű lesz?
- Eláruljam? - Igen.
Igen.
Azt kérted, ne mondjam el.
Akkor mondd meg, ha fiú, és ne mondd meg, ha lány!
Jó.
- Lány? - Igen.
- Kislány. - Igen.
- Szia, kislány! - Egy pici lányka.
Kislányunk lesz.
Nem...
Nem lehet lányom.
Mi lesz, ha nem szeret?
- Szeretni fog. - Nem szereti a hajam.
- És ha nem szereti a hajam? - Imádni fogja a hajad.
A hangom. És ha nem tetszik neki?
Mi lesz, ha iszonyodik a hangomtól? Istenem!
Julie. Julie, Julie! Mély levegő. Hahó!
- Csak... - Hé, figyelj! Nézz rám!
Ez csodálatos. Fantasztikus.
Hé!
Julie, Julie, hé! Semmi baj.
Semmi baj. Nézz rám! Minden rendben lesz.
Semmi baj. Mély levegő.
Jó? Minden rendben. Semmi baj sem lesz.
Minden rendben lesz.
Meséld el! Mondd el, mi volt ma a parkban!
- Nem tudom... - Mondd el, Julie!
Szerintem nagyobb ügyet csinál belőle, mint amekkora.
Könnyű nekem, igaz? Állandóan azon aggódom, rendben van-e.
És fogalmam sincs róla, mert remekül színlel.
De egy pillanatra ma megláttam...
Nem tudta színlelni, és tudom, hogy nincs jól.
- Nincs jól. - Csak...
Érzékeny vagyok a terhesség miatt, de úgy érzem, ez normális.
Ne mondd ezt! Ez... Ne hazudj!
Tessék?
Nem én hazudok.
Ez mit jelentsen? Mit mondtam másként?
Mikor hazudtam?
Miért szeretsz?
Nézz rám!
Mindig a szemembe akartál nézni,
most meg elfordulsz?
Mert ijesztő, igaz?
Megmondtam.
Mondtam, hogy el fogsz fordulni. Figyelmeztettem.
Ha meglát, ha látja, milyen ronda vagyok,
nem tudsz mást tenni, mint elfordulni.
És igazam volt.
Ezért vagy te hazug.
Miért nem mondja el neki, mi történt akkor, Julie?
"Szia, vonat!" Kész?
Kész? Háromra mondd: "Ég veled, vonat!"
Amikor egyedül vagyok, mindig félek, hogy valami baj lesz Teddyvel.
Most mondd: "Ég veled, konyha!" Ég veled, konyha!
Amikor etetem, attól félek, hogy megfullad.
Köszönöm. Igen.
Ha meglátok valakit forró teával vagy vízzel,
attól félek, hogy ráönti,
és megsérül, mert nem vigyázok rá eléggé.
Minden becsomagolva, mehetünk?
Csak egy perc.
Oké.
Lent várunk.
Ha fürdetem, arra gondolok: "Mi van, ha belefullad?
Mi lesz, ha egy pillanatra máshová nézek, és megfullad?"
Ahányszor rá gondolok, ahogy rám néz
a bátor, bizalommal teli szemeivel,
mindig azt hallom...
"Kudarcot fogsz vallani.
Óhatatlanul kudarcot vallasz."
És ez a gondolat, mármint hogy cserben hagyom...
Aztán eszembe jut: "Mindannyian kudarcot vallunk.
Így vagy úgy.
Mind meg fogunk halni."
Azon a reggelen tudtam, hogy a nővéred átjön,
és arra gondoltam: "Tedd meg!
Lucy átjön. Majd ő gondját viseli.
Megteszem most, mielőtt meggondolom magam.
Mert nagyobb biztonságban van a világban nélküled."
Csak te tudsz leégni fényterápia alatt.
Van egy perced?
Már megint?
- Kérlek. - Csak... csak...
- Nem tudok mást mondani. - Egy perc. Gyere!
- Te jó ég! - Rendben.
Nem tudom. Gloria Steinem nem rózsaszínre festette volna a lányszobát.
De Gloria Steinemnek nincs gyereke.
Igaz, de mi van, ha a rózsaszín túl sok neki?
Talán fiús csajszi lesz, rosszul érzi magát rózsaszínben.
Mert nem eléggé lányos.
- Szerintem tönkreteszed az életét. - Nem viccelek. Ez komoly.
Irtó fontos. Mint... Szerintem nem hiszek a rózsaszínben.
Van ilyen? A rózsaszínbe vetett hit?
- Ethan! - Roppant komolyan veszem. Érted?
Amikor erről beszélünk, mindig komolyan veszem.
Nem annyiszor, mint kéne.
Számtalanszor.
Oké, tudod, mit? Értékelem a türelmedet.
Mit szólsz ehhez? Van egy ötletem.
Csukd be a szemed, nyújtsd ki a kezed, és mutass egy színre!
Rajta!
Mutass!
- Mutass valamelyikre! - Rendben!
- Melyik az? Babarózsaszín. - Babarózsaszín.
Babarózsaszín.
Remek. Veszek nyolc liter babarózsaszínt, jó?
És ha nem tetszik, majd átfestem.
- Jó? - Igen.
Öltöztessük fel Teddyt, és menjünk!
Normálisnak látszom?
Az azért nem mondanám.
Felvágós.
Skacok, ez olyan aranyos. Köszönöm.
Szívesen.
Ne aggódj, Ellie-vel jól elvannak.
Tudom.
Elég már!
Köszönöm. Nézd a labdát!
Jegestea?
Igen, kérek.
Nem, köszönöm.
Miért? Semmi rossz nincs benne.
A koffein jól jöhet.
- Irigyellek. - Igen.
Nickkel nem vállaltunk többet, aminek előnyei is vannak.
Nincs pelenka...
De nekem hiányzik egy kisbaba.
Hiányzik az érzés, ahogy szoptatom.
Istenem, mennyire imádom!
Fogod szoptatni?
Biztonságos? Rendben van? Szoptathatod, meg minden?
Biztos?
- Ne ítélkezz! - De ha...
Ne ítélkezz!
Megőrültél, csajszi? Szerintem...
- Igen. Teljesen. - Tudom.
Teddy!
Bocs. Bocsánat, kis helyet kérek.
Gyere!
Semmi baj.
Minden rendben?
Igen. Mennünk kéne. Menjünk!
- Jó. - Gyere! Semmi baj.
Bocs, kicsim!
Elnézést! Gyere, fiam!
Tudom, hogy nem vagyok jól, és szednem kell a gyógyszert.
De úgy érzem, cserben hagyom a kicsit.
Jule, egy csomó ember kapott tápszert, ettől még szeretik az anyjukat.
Érted?
Bármi is legyen, kitűnő anya leszel.
Akár szoptatod majd a kislányt, akár nem.
Nem tudom, mit kéne tennem, hogy közel érezze magát hozzám.
Nem tudom, mit tegyek, hogy biztonságban érezze magát.
Hányféleképpen kell majd fizetnie azért, Ethan, hogy én vagyok az anyja?
Néha becsukom a szemem, és elképzelem,
ahogy kis fehér ruhában szalad egy virágos réten,
kitárva a kezeit. Arra gondolok: "Ezt akarom megadni neki." Érted?
Megadni az esélyt, hogy félelem nélkül nevethessen.
Aztán eszembe jut:
"Hogy is taníthatnám meg,
amikor én sem tudom?
Nem is emlékszem, milyen volt...
így nevetni.
Szia, haver! Rég láttalak. Istenem!
AKI MEGTALÁLJA, KÜLDJE VISSZA JULIE-NAK.
HADD TUDJAM, MEDDIG REPÜLT!
Énekelsz egy altatót, apu?
Az "Éjszakai virág"-ot, igaz?
Na gyere!
Kívánhatok valamit?
Hát persze.
Mit kívántál?
Hogy mindig szeress.
Drágám!
Erre sosem kell kívánságot vesztegetned.
Örökké szeretni foglak.
Szia, Rosie! Gyerünk lefeküdni!
Rosie!
Szia, Rosie!
Kívánhatok egyet?
Ezt miért csináltad? Miért csináltad?
Nézz rám! Azt hiszed, ez fájt?
Hé!
Enned kéne valamit.
- Gyere! - Alszik?
- Igen. - Rendben.
Alszik. Készítettem neked vacsorát.
Mindent megcsináltam.
Elmeséled a cselekményét?
Ameddig eljutottál.
Összehoztam egy holdfényes pikniket. Rajta, várom a mesét!
A kedvencem.
Finom palacsintát készítettél.
Kösz. Elég büszke is vagyok rá.
A mese címe Pinky Tinkerbink megmenti a csillagokat.
Máris tetszik.
- Igen? - Bizony.
Egyszer volt, hol nem volt, élt egyszer egy csillagszörny.
És elkezdte letépni a csillagokat az égről, egyiket a másik után.
Valahányszor elkapott egyet, feltűzte a mellére.
Onnan behatolt a testébe, és a gyomrából fényesen világított.
A hősnőnk, egy kislány, akit Pinky Tinkerbinknek hívtak...
Tinkerbink.
...nagyon szomorú volt.
Miért volt szomorú?
Mert a csillagszörny az összes csillagot akarta.
Nélkülük pedig hogy is kívánhatott volna bármit?
Megpróbált rájönni, hogyan tehetné vissza a csillagokat az égre.
Arra gondolt...
"Hiszen a lámpaizzó úgy világít, mint egy csillag, igaz?"
Kicsavarta az összes izzót a házban,
és egyenként feldobta őket az égre, de mind visszaesett.
Erősen és sokáig gondolkodott,
és eszébe jutott, hogy a gyémántok úgy ragyognak, mint a csillagok.
Kiszedte a fejdíszéből az összeset,
aztán fogta a csúzliját,
és egyesével fellőtte őket az égre.
Szálltak... messzebbre szálltak, mint a lámpaizzók.
De nem szálltak elég magasra.
Mind visszazáporozott rá.
Pinky egyre csak törte a fejét.
Arra gondolt: "Citrom. A citrom olyan sárga, mint a csillag."
De a citrom nagyon nehéz.
Ezért...
kihúzta a lombfúvót egy halom száraz levél alól,
és beledugta a citromokat.
Elkezdett citromokkal lövöldözni a lombfúvóból, hiszen az erős, igaz?
A citromok felrepültek az égbe, még messzebbre, mint a gyémántok.
Sokkal messzebbre, mint az izzók. De nem jutottak elég messze.
Mind visszazuhantak Pinkyre.
Nem tudta, mitévő legyen,
hiszen nem volt kitől kívánni, de nem csak ő nem tudott,
a világ egyetlen kisgyereke sem. Sőt, a nagyok sem.
Csillagok nélkül a világ sötét, reménytelen hely lenne.
Ő mit kívánt?
Julie, most, ha készen áll, még egy nagy nyomást kérek.
- Rendben. - Nyomjon!
Nyomja!
Tiszta erőből!
- Erősebben. Nyomja! Még! - Jól van, drágám.
- Még nyomja! - Nyomja!
Tessék?
Jól csinálta.
Jól van? Minden rendben vele?
- Igen. Minden rendben. - Jó.
Nem volt olyan szörnyű, ugye?
Tökéletes.
Gyönyörű.
Tökéletes.
Annyira... tökéletes.
Vége.
Anya megteszi érted, jó?
Igen.
Igen, a tiéd, kicsim.
Tudod, semmi baj nem lesz, ha cumisüvegből eszik.
Babák.
Kis bizakodó teremtésként jönnek a világra, igaz?
Emlékszem, amikor megszülettél...
Rám néztél,
azt hitted, mindenre tudom a választ.
Emlékszem, az jutott eszembe, milyen bátor vagy...
hogy ezt hiszed.
Jule!
Sajnálom, hogy nem tudtam mindenre a választ.
Tudom, anya.
De te igen.
Mindig is tudtad.
Ez volt az én hibám.
Tőled vártam a válaszokat.
De meg tudod csinálni, Jule.
Képes vagy rá.
Minden rendben lesz vele.
Te is rendben leszel.
Istenem, még én is rendben leszek.
Ott a sok özvegy, aki mindenáron újranősülne, igaz?
Szeretlek, anya.
Te vagy az én kicsim.
Van egy bátyus, aki nagyon szeretné látni a kishúgát.
Szia!
Ő a kishúgod.
A te dolgod megvédeni, bátyus.
Menni fog?
Hát persze.
Meg akarod érinteni?
- Megérinted a babát? - Gyere!
Köszönj neki!
- Gyere ide! - Tessék.
- Így ni. Hozott egy lufit is neked. - Ki az?
- Oké. - Ezt videóra kell venni.
Helyes.
Ma 1995. október 9-e van.
Éppen üdvözöltük az új családtagot.
Ő Rachel.
- Örül, hogy itt lehet. - Szia, baba!
- Három és fél kilogramm. - Három és fél kilogramm majdnem.
- Csaknem három és fél kiló. - Majd megnő.
- Este 9:48-kor született. - 9:48-kor.
- Köszönsz Rachelnek? - Bocsánat a zavarásért.
Fürdetési idő.
- Fürdésidő. - Teddy, nézzük meg, hogy fürdetik!
- Menjünk, nézzük! - Menj a nagyival!
Oké, beleteszem.
Alszik.
Semmi baja nem lesz.
- Alszik. - Nézd csak a babát!
- Alszik. - Látod a babát?
- Látod? - Jó pancsizást, kicsim!
Ő a kishúgod.
Hát nem tündéri?
- Köszönöm. - Köszönöm.
- Mindjárt jövünk. - Rendben.
Bevetted a gyógyszered?
Nem. Még a csomagomban van.
De nem veszem be.
Csak hat hét, ennyire van szükségem.
Hiszen kilenc hónapig kibírtam, mi az a hat hét, nem igaz?
- Ígérem, szedni fogom. - Jule!
Majd szedem...
Tudom, előbb nekem kell felvenni az oxigénmaszkot. Értem.
Értem. És ha zuhanórepülésbe kezdek,
ha azt érzem, elvesztem, ott lesz mellettem a gyógyszer.
Ott lesz, én meg beveszem.
Ígérem. Tudom, hogy nincs rendben, de rendben?
Nem. Nincs rendben.
Még egyszer nem megyek ebbe bele.
Az ígéreted nem jelent semmit.
Magára hagytad a gyerekünket egy bébikompban.
Most hozod ezt fel?
Nem vagyok seggfej, oké?
A múlt évben tojáshéjon táncoltam körülötted,
mert tudom, mi a kötelességem.
Nem fair, hogy ezt most felhozod.
Ez nem erről szól, érted? Nem rólad van szó!
Egyáltalán nem rólad szól, hanem róluk.
Igen.
Most boldog vagy?
Megyek, megnézem őket.
Ethan!
Én... nem bírom bevenni.
Nem megy.
Ha látod, hogy szétesek, beveszem.
Ígérem.
Megnézheted a nyelvem alatt, jó? Én egyszerűen nem bírom.
Felveszed azt a ceruzát ott? Elkérhetem?
Tényleg klassz!
Szépen fog.
Na és ez a szín? Ezt akartad?
Nem bánom, odaadom neked.
Rendben.
Hol az a nagyfiú?
- Helló! - Szia, öcskös!
- A picur alszik. - Értem.
Csodás ez a szoba.
- Ez az új dekoráció? - Egy része.
- Másik baldachinos ágy? - Igen.
- Ez a csillagszörny? - Felismered?
- Rémisztő. - Rossz fiú.
Nincsenek csillagok.
Nincsenek. De ne aggódj! Már a vidám részeken dolgozom.
- Hadd nézzem! - Nem, meglepetés.
Majd később.
Rendben.
- Mennem kell. - Tudom.
Szia!
Szia, öcsi!
- Jó munkát! - Viszlát!
Minden rendben.
Jó?
- Jó. - Ne aggódj!
Rendben, viszlát!
- Ne aggódj már! - Oké.
- Jó munkát! - Szia!
Pá, apuci!
Azt hiszem, megérkezett a nagyi.
Vajon a nagyi az?
Nagyi, te vagy?
Vajon a nagyi az? Nahát, itt a nagyi!
Gyere csak!
Jövök, anyu!
Szépen, lassan.
Anyu, jövök már.
Úgy, ügyesen.
Szia!
Szia, Teddy! Helló, kisunokám!
Nem köszönsz a nagyinak?
Haza akart jönni.
Ugye nem mondtál igent? Igent mondtál?
Nos, nem mondtam nemet.
Légy kedves, Jule!
- Mégiscsak az apád. - Igen.
Hahó, nézd! Gyere ide, kicsim!
Itt a nagypapád.
Szia!
Anyád mondta, hogy festőt keresel.
Egek! A kilátás, akár a régi szobádból.
Emlékszel ezekre?
Hát persze.
Tudod, pont ilyen gödröcskéid voltak.
Talán nem kéne vele ebben a szagban maradnom.
Latex, nem kell tőle tartanod.
- Anyu? - Teddynél vagyunk. De még várj!
- Nem készültünk el. - Oké.
Rendben. Egy madár. Egy repülőgép.
Nahát, Superman!
Odanézzenek!
- Szeretlek. Csuda csinos vagy. - Jól nézel ki.
Remekül nézel ki.
- Gyere ide! - Anyu mindig imádta a Halloweent.
- Ki kell cserélni a pelust. - Mi a gond, picim?
- Pelust kell cserélni. - Segítenél?
- Apának segítek a festésben. - Oké.
Szia, kicsim! Tündérkém!
Szeretlek. Segítenél?
Úristen!
Szép ez a szín.
Remélem.
Hé, hadd mutassam meg!
Szóval fogd ezt...
és tartsd valahogy így!
Oké, értem.
Tessék. Úgy.
A festékáruházban az eladó azt mondta, ezek nem szöszölnek,
de olyan hengerfejet még nem gyártottak,
mi meg nem akarunk szöszös falat ide.
Te fogd ezt! Én meg ezt.
Most pedig, ahogy tanítottam...
Csak...
Formázd...
maszatold be...
majd szépen dolgozd el!
Rendben.
Csak ügyesen tovább!
Ez az.
Így.
Szent ég, annyira sajnálom, virágszálam!
Sajnálom.
Úgy sajnálom.
Ez a tiéd. Tessék.
Pukk!
Nahát, ezek mekkorák!
Nincs több.
Mamának még hoznia kell. Mama hoz majd még.
Oké. Rendben, gyerünk!
Szeretnél egy kis tejcsit? Kérsz tejet?
Rendben.
Oké, jól van. Húzod a hajamat.
Rendben. Máris.
Rendben, picur.
Ne már, mit szeretnél?
Mit akarsz? Mit szeretnél? Mi kéne?
Tudom már! Ne már, igyekszem. Próbálom.
Rendben.
Fogjuk a cumisüveged.
Teddy, itt vagyok, rendben?
Mindjárt kész. Rögtön meglesz.
Már kész is. Oké.
Mit csinálok rosszul?
Teddy, itt vagyok ám, oké?
Ne már, rajta!
Kislányom, kérlek, kérve-kérlek, ne sírj!
Már az összes kockát lecsúsztattad.
Már mind lelökted.
Most szedheted össze.
Rajta!
- Sziasztok! - A kockákat rakd... Szia!
Nézzétek, itt van apa!
Korán jöttél.
- Szia! - Itt is van.
- Hogy vagy? - Jól.
- Az jó. - Igen.
- Alakul a szobája. - Remek.
Jó színt választottunk. Nagyon szép.
- Tetszik majd neki. - Helyes.
Ezzel a kis pasival fontos üzleti ügyem van.
Velünk tartasz? Eszünk pizzát.
Nem, a pasik legyenek csak együtt! Addig mi csapunk egy csajos bulit.
- Oké. - Jó szórakozást!
- Rendben, egy óra múlva jövünk. - Oké.
Szia! Szióka!
Csá, srácok!
Szeretünk.
Pinky Tinkerbink és az anyukája legjobb barátok voltak.
Együtt mentek a parkba.
Együtt sütöttek.
Együtt játszottak beöltözőset.
Aztán egy nap Pinky anyukája megbetegedett...
többé nem tudtak együtt játszani.
Esténként Pinky egy csillagtól azt kérte, hogy az anyukája gyógyuljon meg.
De lassacskán a csillagok eltűntek az égboltról.
Az anyukája pedig nem lett jobban.
Egyik éjjel Pinky kinézett az ablakon,
és nem látott egy csillagot sem.
Nem maradt egy sem, amitől kérhetett volna.
Ezt?
Vagy talán ezt?
Pinky varázsujja bizseregni kezdett.
Törte, csak törte a fejét.
"Vissza kell raknom a csillagokat az égre", mondta az anyukájának.
"De nem tudom, hogyan."
Szerintem ez a nyerő.
Mit gondolsz?
- Azt hiszem, ennél maradunk. - Oké, mindjárt jövök.
...kettő és 15/16,
és rajta!
Hátrafelé?
Rendben.
Anyu szeret, kicsim.
Semmi sem jobb, mint összekoszolni valamit, ugye?
Köszönöm, egy kis kosz mindig jól jön.
TÖRÉKENY
Pinky legyőzi a csillagszörnyet, és visszateszi a csillagokat az égre.
És a gyerekek szerte a világon újra kívánhatnak.
Jó így?
Nagyon jó befejezés.
- Tényleg? - Bizony.
És Pinky mit kívánt?
Pinky?
Igen.
Ezt.
Soha nem is akart mást.
Helló! Rachel Davis Nathant keresem.
- Apa! - Most szült.
- Szia! - Üdv!
Gyere, nézd meg őt!
Hé, nézd, kit találtam!
Szia!
- Gratulálok, nagyapa. - Én gratulálok nektek.
Tessék, add át a húgodnak!
Pillanat!
Hogy vagy?
Jól.
Szia!
- Szia! - Nagyon örül a találkozásnak.
Szintúgy.
Szia!
Igen, tudom.
Tessék.
Szia!
Kösz.
PINKY TINKERBINK MEGMENTI A CSILLAGOKAT
RACHELNEK, TEDDYNEK ÉS ETHANNEK
Tudod, kicsim, a csillagok néha a felhők mögé bújnak,
máskor meg túlragyogja őket a nap.
Akár a hold mögé is elbújhatnak néha.
Még ha nem is látod őket, mindig ott vannak.
Pont úgy, mint én.
Még ha nem is látsz...
a szeretetem mindig veled marad.
A szülés utáni depressziót 1995-ben ritkán diagnosztizálták, és alig beszéltek róla.
Ma már tudjuk, hogy ötből egy anya szenved tőle,
de sokan szégyellik elmondani, hogy mi zajlik bennük.
Ha közéjük tartozol, nem vagy rossz anya, és vannak sorstársaid.
A szülés utáni depresszió kezelhető. Kérj segítséget, és gyógyulj meg!
Julie annyi mindenről lemaradt.
BRIANNEK, SAMMYNEK ÉS ANNÁNAK
Feliratok magyar szövege: Várkonyi Erika Lívia